ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №640/11229/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг профі» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Клінінг профі» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0004150504 від 11.02.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте за результатами документальної позапланової виїзної перевірки, оформленої актом №441/26-15-05-04-03/38703519 від 23.12.2019 року, висновки якого щодо безтоварності господарських операцій з контрагентом ТОВ «ДІЛВОКС» є необґрунтованими. Стверджує, що господарські операції з придбання послуг з прибирання приміщень за вересень 2017 року фактично відбулися, підтверджені належно оформленими первинними документами, а саме податковими накладними, актами надання послуг та банківськими виписками про оплату, а тому позивач правомірно сформував податковий кредит з податку на додану вартість. Вказує, що на момент здійснення операцій ТОВ «ДІЛВОКС» було внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та зареєстроване платником податку на додану вартість, а зворотного акт перевірки не містить. Зазначає, що висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на податковій інформації та матеріалах кримінального провадження щодо контрагента, тоді як вирок суду стосовно посадових осіб ТОВ «ДІЛВОКС» з приводу спірних операцій відсутній, а перевірка проведена вибірково, без дослідження фінансової звітності позивача за звітний період та без аналізу суті господарських операцій. Звертає увагу, що ст.20 ПК України не наділяє контролюючий орган правом визнавати нікчемними правочини, укладені між суб`єктами господарювання, та застосовувати наслідки їх нікчемності, а підстав для застосування ст.228 ЦК України немає, оскільки недійсність первинних документів між позивачем та контрагентом судом не встановлена. Наголошує, що недобросовісність контрагента не може мати наслідком позбавлення платника податків права на податковий кредит за умови реального здійснення операцій та наявності документального підтвердження, посилаючись на принцип індивідуальної відповідальності платника податків та практику Європейського суду з прав людини.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Головне управління ДПС у м.Києві просить відмовити у задоволенні позову повністю. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що перевіркою встановлено неможливість фактичного здійснення ТОВ «ДІЛВОКС» операцій з надання послуг з прибирання у зв`язку з відсутністю у цього контрагента необхідних трудових ресурсів, основних засобів та кваліфікованого персоналу. Вказує, що згідно з податковою звітністю штатна чисельність працюючих ТОВ «ДІЛВОКС» у вересні 2017 року становила 3 особи, а за даними Єдиного реєстру податкових накладних цей контрагент не придбавав послуг з прибирання приміщень та послуг із залучення стороннього трудового ресурсу в інших постачальників. Посилається на пояснення засновника та директора ТОВ «ДІЛВОКС» ОСОБА_1 від 07.12.2018 року, яка повідомила про непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства, зазначивши, що зареєструвала його за грошову винагороду, первинних документів, у тому числі податкових накладних та актів, не складала і не підписувала. Звертає увагу, що ТОВ «ДІЛВОКС» є фігурантом кримінальних проваджень, а також що позивач згадується у вироку Печерського районного суду міста Києва №32015100000000174 від 26.06.2015 року серед суб`єктів реального сектору економіки, яким сформовано штучний податковий кредит. Зазначає, що первинні документи, виписані від імені особи, яка заперечує свою участь у діяльності підприємства, не можуть вважатися належно оформленими та не посвідчують факту придбання послуг, у зв`язку з чим позивач безпідставно сформував податковий кредит.
Крім того, до відзиву додано клопотання про виклик свідка – гр. ОСОБА_1 як засновника і директора ТОВ «ДІЛВОКС» та призначення у зв`язку із цим судового засідання з викликом сторін. Відповідач зазначив, що вказана особа може надати пояснення з приводу проведення господарських операцій з позивачем. Проте суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача, оскільки в матеріалах справи наявні письмові пояснення вказаної особи від 07.12.2018 року, на які посилається відповідач та які оцінені судом разом з іншими доказами у мотивувальній частині цього рішення, а тому необхідності у її допиті як свідка не вбачається.
Ухвалою судді від 24.03.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/11229/20, яка надійшла до Львівського окружного адміністративного суду у зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Суд, у порядку ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив допустити процесуальне правонаступництво у справі, а саме замінити відповідача – Головне управління ДПС у м.Києві (ЄДРПОУ 43141267) на його правонаступника – Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Клінінг профі» (код ЄДРПОУ 38703519) зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в контролюючому органі як платник податків, у тому числі податку на додану вартість. Основним видом діяльності підприємства за КВЕД є загальне прибирання будинків (код 81.22).
01.08.2017 року між ТОВ «ДІЛВОКС» (код ЄДРПОУ 40942393) як виконавцем та ТОВ «Клінінг профі» як замовником укладено Договір послуг з прибирання №0108/01. За умовами договору виконавець зобов`язався надати замовнику послуги з прибирання, а замовник – прийняти та оплатити ці послуги.
Згідно з п.1.2 договору характеристика об`єктів, що підлягають прибиранню, перелік послуг та час їх надання погоджуються між сторонами шляхом підписання додатків до договору, які є його невід`ємною частиною. Пунктом 3.1 договору визначено, що вартість послуг за місяць визначається згідно з додатками до договору, а п.3.3 розрахунковим періодом визначено календарний місяць. Договір діяв до 31.12.2017 року.
Предметом спірних операцій є послуги з прибирання приміщень за вересень 2017 року за чотирма об`єктами, розташованими у м.Києві: бізнес-центр «Парус» (вул.Мечнікова, 2), вул.Басейна, 6, вул.Івана Мазепи, 11-А, літера «Б», та вул.Червоноармійська, 1-3/2, літера «А».
На підтвердження виконання умов договору позивач надав податкові накладні №125, №126, №132 та №138 від 30.09.2017 року, акти надання послуг №125, №126, №132 та №138 від 30.09.2017 року, а також виписки з банку від 10.10.2017 року, 12.10.2017 року та 13.10.2017 року про перерахування коштів на користь контрагента на загальну суму 300000,00 грн. Зазначені податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Загальна вартість придбаних послуг за вересень 2017 року склала 300000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість 50000,00 грн.
У період з 11.12.2019 року по 17.12.2019 року Головним управлінням ДПС у м.Києві на підставі наказу від 09.12.2019 року №4192 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Клінінг профі» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «ДІЛВОКС» за вересень 2017 року показників декларації з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт №441/26-15-05-04-03/38703519 від 23.12.2019 року.
Згідно з висновками акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2017 року на суму 50000,00 грн. Підставою для таких висновків стало твердження про неможливість реального здійснення ТОВ «ДІЛВОКС» операцій з надання послуг з прибирання. На обґрунтування цього висновку контролюючий орган послався на те, що штатна чисельність працюючих ТОВ «ДІЛВОКС» у вересні 2017 року становила 3 особи, у цього контрагента відсутні основні засоби та необхідні ресурси, за даними Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «ДІЛВОКС» не придбавало послуг з прибирання та послуг із залучення трудового ресурсу в інших постачальників, а також на пояснення директора цього товариства Козирєвої О.В. про непричетність до його діяльності та на наявність кримінальних проваджень, фігурантом яких є контрагент.
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0004150504 від 11.02.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на суму 62500,00 грн, у тому числі 50000,00 грн за основним платежем та 12500,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, застосованими на підставі абз.1 п.123.1 ст.123 ПК України.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач у порядку адміністративного оскарження звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України. За результатами розгляду скарги її залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення – без змін, про що позивача повідомлено листом від 12.05.2020 року.
У зв`язку із вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі – ПК України).
Відповідно до підп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит – сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.
Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі – Закон №996-XIV).
За змістом ст.1 Закону №996-XIV, первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція – дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 цієї статті визначено перелік обов`язкових реквізитів первинних документів.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. За відсутності хоча б однієї з наведених умов формування показників податкового обліку є безпідставним.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «ДІЛВОКС» позивач надав договір послуг з прибирання, податкові накладні, акти надання послуг та банківські виписки про оплату наданих послуг. Зазначені документи містять відомості про зміст та обсяг господарських операцій, складені за наслідками їх здійснення, а податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Розрахунки між сторонами проведені у безготівковій формі на загальну суму 300000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками. Придбані послуги відповідають основному виду діяльності позивача – загальному прибиранню будинків, що свідчить про наявність ділової мети та розумних економічних причин для здійснення спірних операцій.
Висновок контролюючого органу про безтоварність господарських операцій ґрунтується на відсутності у ТОВ «ДІЛВОКС» необхідних трудових та матеріальних ресурсів, поясненнях директора цього товариства Козирєвої О.В. про непричетність до його діяльності, відсутності за даними Єдиного реєстру податкових накладних придбання контрагентом послуг з прибирання та трудового ресурсу, а також на наявності кримінальних проваджень, фігурантом яких є контрагент.
Оцінюючи зазначені доводи відповідача, суд враховує усталену практику Верховного Суду щодо застосування норм права у спорах про правомірність формування платниками податків даних податкового обліку за результатами господарських операцій з контрагентами.
Так, у постанові від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час нього свідчень особи щодо неприйняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Аналогічний підхід до правозастосування викладено Верховним Судом у постанові від 19.06.2023 року у справі №810/1577/17, в якій суд касаційної інстанції наголосив на принципі індивідуальної відповідальності платника податків, згідно з яким норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової та господарської дисципліни його контрагентами, а також у постанові від 28.06.2023 року у справі №160/17647/21.
Застосовуючи наведені висновки до встановлених у цій справі обставин, суд відхиляє посилання відповідача на пояснення засновника та директора ТОВ «ДІЛВОКС» ОСОБА_1 про непричетність до діяльності цього підприємства. Зазначені пояснення отримані поза межами кримінального провадження та не підтверджені вироком суду, який набрав законної сили, стосовно посадових осіб контрагента у зв`язку зі здійсненням саме спірних господарських операцій. За усталеною практикою Верховного Суду такі пояснення самі по собі не є достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій. Суд також враховує, що згідно з даними, наведеними у самому відзиві, ОСОБА_1 була засновником та керівником ТОВ «ДІЛВОКС» у період з 05.09.2017 року по 13.03.2018 року, тобто обіймала ці посади у вересні 2017 року, коли мали місце спірні операції.
Суд відхиляє посилання відповідача на вирок Печерського районного суду міста Києва №32015100000000174 від 26.06.2015 року, у якому ТОВ «Клінінг профі» згадане серед суб`єктів реального сектору економіки. Зазначеним вироком встановлено обставини формування штучного податкового кредиту у період 2009-2014 років, тоді як спірні господарські операції мали місце у вересні 2017 року. За таких умов цей вирок не містить висновків щодо спірних операцій позивача з ТОВ «ДІЛВОКС» за вересень 2017 року, а тому не може бути доказом їх нереальності.
Посилання відповідача на відсутність у ТОВ «ДІЛВОКС» достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів, у тому числі на штатну чисельність у 3 особи, суд оцінює критично, оскільки чинне законодавство не ставить право платника податку на формування податкового кредиту в залежність від наявності чи відсутності у його контрагента основних засобів, певної кількості трудових ресурсів тощо. Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/або трудових ресурсів у платника податків як критерій правового статусу платника, з яким пов`язується виникнення права на податковий кредит. Окрім того, виконання послуг з прибирання може забезпечуватися із залученням працівників та матеріальних ресурсів на підставі цивільно-правових договорів, а відсутність у Єдиному реєстрі податкових накладних відомостей про придбання контрагентом відповідних послуг сама по собі не виключає можливості їх отримання у спосіб, що не пов`язаний з реєстрацією податкових накладних, а тому не спростовує реальності спірних операцій.
Доводи відповідача про неможливість здійснення контрагентом операцій зводяться до податкової інформації, отриманої за результатами опрацювання баз даних контролюючих органів. Така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та має характер припущень, а тому не може бути єдиним та достатнім джерелом для висновку про порушення платником, що перевіряється, вимог податкового законодавства.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що на момент здійснення спірних операцій ТОВ «ДІЛВОКС» було внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та зареєстроване платником податку на додану вартість, а зворотного акт перевірки не містить. Контрагент позивача на момент вчинення операцій мав податкову та господарську правосуб`єктність, а тому був наділений правом видавати податкові накладні. Та обставина, що суб`єкт господарювання має ознаки фіктивності, не позбавляє його правосуб`єктності та не свідчить автоматично про нереальність усіх вчинених ним операцій.
Суд також враховує доводи позивача про те, що положеннями ст.20 ПК України контролюючий орган не наділений правом визнавати нікчемними правочини, укладені між суб`єктами господарювання, та застосовувати наслідки їх нікчемності, а недійсність укладеного між позивачем та ТОВ «ДІЛВОКС» договору і складених на його виконання первинних документів у встановленому порядку не визнана. Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.228 ЦК України судом не встановлено, оскільки відповідач не довів спрямованості правочину на завідомо суперечні інтересам держави і суспільства наслідки.
Щодо доводів позивача про вибірковий характер перевірки та недослідження фінансової звітності за звітний період, суд зазначає, що вони не мають самостійного значення для вирішення спору, оскільки предметом перевірки були саме взаємовідносини позивача з ТОВ «ДІЛВОКС» за вересень 2017 року, а правомірність формування податкового кредиту за цими операціями підтверджена наданими позивачем первинними документами.
Натомість відповідач, на якого згідно з ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення, не надав належних та допустимих доказів того, що господарські операції між позивачем та ТОВ «ДІЛВОКС» не були спрямовані на настання реальних наслідків, що позивач був обізнаний або повинен був бути обізнаний про можливі порушення з боку контрагента, а так само доказів узгодженості дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди. Жодних зауважень до змісту та оформлення наданих позивачем первинних документів акт перевірки не містить.
Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, на яку посилається позивач, зокрема у справах «Інтерсплав проти України» (заява №803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (заява №3991/03) та «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (заява №6689/03), згідно з якою платника податку на додану вартість не може бути позбавлено права на податковий кредит за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням податкової вигоди, чи доказів того, що йому було або повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Покладення на платника податку, який виконав свої зобов`язання, відповідальності за дії контрагента порушує справедливий баланс, який має додержуватися між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб.
Висновки ж Верховного Суду, викладені у постановах, на які посилається відповідач, суд оцінює з урахуванням обставин справ, у яких вони сформульовані. Викладені у них правові позиції загалом не суперечать наведеним вище висновкам та не свідчать про те, що сама лише наявність пояснень посадової особи контрагента, податкової інформації чи відомостей про кримінальні провадження, без дослідження сукупності інших обставин та первинних документів, є достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій. Натомість у цій справі позивач надав сукупність первинних документів, які підтверджують фактичне здійснення спірних операцій, а відповідач належними доказами наведеного не спростував.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить висновку, що позивач підтвердив реальність господарських операцій з ТОВ «ДІЛВОКС» за вересень 2017 року належним чином оформленими первинними документами та правомірно сформував за такими операціями податковий кредит з податку на додану вартість.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що висновки акта перевірки про заниження позивачем податку на додану вартість за вересень 2017 року на суму 50000,00 грн є необґрунтованими, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення №0004150504 від 11.02.2020 року – протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 2102,00 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 9, 14, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві №0004150504 від 11.02.2020 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (місцезнаходження: вул.Шолуденка, 33/19, м.Київ, 04116; код ЄДРПОУ 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінінг профі» (місцезнаходження: вул.Чигоріна, 18, м.Київ, 01042; код ЄДРПОУ 38703519) судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.