ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 932/3605/23
провадження № 61-12024св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.,
учасники справи:
заявник (стягувач) - Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,
заінтересована особа (боржник) -  ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Красвітної Т. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог у справі
1. У квітні 2023 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
2. На обґрунтування заяви вказувало, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2010 року у справі № 2-2325/10 позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», яке у подальшому змінило найменування на АТ «Державний експортно-імпортний банк України», до ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з останнього на користь банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 572 987,11 грн, пеню в розмірі 5 607,76 грн та судові витрати у розмірі 1 871,00 грн, а всього - 580 465,87 грн.
3. На виконання вищевказаного рішення було видано виконавчі листи.
4. 04 жовтня 2016 року виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого листа у справі № 2-2325/2010 без виконання з підстав відсутності майна у боржника.
5. АТ «Державний експортно-імпортний банк України» зауважувало, що постійно зверталося до органів виконавчої служби для отримання інформації стосовно місцезнаходження виконавчого листа, що підтверджується змістом листа від 11 червня 2018 року №050-17/1, отриманим виконавчою службою 
12 червня 2018 року, у період можливого пред`явлення до виконання виконавчого листа, однак відповідь на вищевказаний лист на адресу стягувача не надходила.
6. На подальші запити відповіді від органів виконавчої служби також не надходили, що заважало звернутися до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки відповідь органів виконавчої служби є доказом по справі і підтверджує не знаходження на виконанні виконавчого листа, що підтверджує факт втрати останнього.
7. Зауважує, що постановами Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11 березня 2020 року та «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом 
SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» № 392 
від 20 травня 2020 року на всій території України установлено карантин, дія якого не закінчилась. 
8. Під час дії карантину в органах виконавчої служби були скасовані всі приймальні години і матеріали виконавчих проваджень до ознайомлення не надавалися. 
9. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану 
в Україні» від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 
05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжено станом на момент звернення до суду із заявою. 
10. Із веденням воєнного стану в країні і постійними обстрілами м. Дніпра прийом громадян органами виконавчої служби не відбувався, як і не надавалися відповіді на запити.
11. 30 січня 2023 року банк повторно направив запит до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про надання інформації про місцезнаходження виконавчого листа.
12. У відповідь на вищевказаний запит Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у своєму листі від 10 лютого 2023 року повідомив, що 
04 жовтня 2016 року було винесено постанову про повернення виконавчого листа у справі № 2-2325/2010 без виконання з підстав відсутності у боржника майна. Також у змісті листа зазначено, що згідно з Наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07 червня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, тобто станом на 01 січня 2023 року виконавчі провадження знищені.
13. АТ «Державний експортно-імпортний банк України» зазначало, що при перевірці інформації стосовно надходження/не надходження документів було встановлено, що лист з оригіналами документів виконавчого провадження (виконавчих листів) на адресу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» не надходив, а тому вважало, що у зв`язку із неотриманням виконавчого документа, а також знищенням матеріалів виконавчого провадження виконавчий лист міг бути знищений разом з матеріалами виконавчого провадження, оскільки підтвердження направлення виконавчого документа стягувачу відсутні у органах виконавчої служби.
14. Заважувало, що оскільки рішення суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не виконане, доказів протилежного матеріали справи не містять, а видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи втрачені органами виконавчої служби, наявні підстави для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
15. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 12 лютого 2024 року заяву АТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено.
Поновлено АТ «Державний експортно-імпортний банк України» строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у відношенні боржника ОСОБА_1 , виданого на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-2325/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Видано АТ «Державний експортно-імпортний банк України» дублікат виконавчого листа у справі № 2-2325/10 по виконанню рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2010 року.
16. Задовольняючи заяву банка, районний суд мотивував своє рішення тим, що рішення суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не виконане, а матеріали справи не містять доказів протилежного.
17. Крім того, суд вважав встановленим факт втрати виданих на виконання рішення виконавчих листів органами державної виконавчої служби, а відтак, 
з метою забезпечення виконання судового рішення, дійшов висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання.
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
18. Не погоджуючись з ухвалою районного суду, ОСОБА_1 у лютому 2025 року оскаржив її в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду.
19. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року, відкрито апеляційне провадження у справі.
20. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 
2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Стягнуто з АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.
21. Скасовуючи ухвалу районного суду та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення останнього до виконання, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що банк як стягувач у виконавчому провадженні з моменту ухвалення рішення суду від 15 липня 2010 року сумлінно не користувався усіма наданими правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
22. Відтак, оскільки заявником не було надано до суду доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію останнім як стягувачем у виконавчому провадженні своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, апеляційний суд виснував про відсутність підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та, як наслідок, про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
23. У вересні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у вказаній справі.
24. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відкрито касаційне провадження у справі в частині оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року щодо видачі дубліката виконавчого документа, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
25. У касаційній скарзі АТ «Державний експортно-імпортний банк України»просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції.
26. Також у змісті касаційної скарги АТ «Державний експортно-імпортний банк України» порушує питання про скасування ухвали Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2025 року про відкриття апеляційного провадження у справі.
27. Підставою касаційного оскарження судових рішень вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
28. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції за відсутності належних доказів поважності пропуску річного строку на її оскарження. 
29. Щодо видачі дубліката виконавчого листа зауважує, що суд апеляційної інстанції не врахував дійсні обставини втрати останнього, адже стягувачу не надсилалася постанова про повернення виконавчого документа. 
30. Також вказує, що Дніпровський апеляційний суд неправомірно стягнув із АТ «Державний експортно-імпортний банк України» як зі стягувача 
у виконавчому провадженні судові витрати, понесені боржником у зв`язку із апеляційним переглядом справи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
31. У жовтні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - адвоката Ольховик-Красільнікової Любові Павлівни, на касаційну скаргу, в якому вказано, що оскаржувані судові рішення постановлені із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.
32. Відтак, на переконання заявника відзива, встановлені у справі обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки матеріали справи не містять належних і достатніх доказів на підтвердження його втрати.
33. Більше того, заявник зауважує на безпідставність поновлення судом першої інстанції строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки, як вбачається зі змісту постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа, вона датована 04 жовтня 2016 року, тоді як із заявою про видачу дубліката виконавчого листа банк звернувся до суду лише 
у 2023 році.
34. Відтак, ураховуючи дату постанови органу виконавчої служби про повернення виконавчого листа стягувачеві, дату звернення до суду із заявою про видачу дубліката та поновлення строку для його пред`явлення до виконання, а також відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що стягувач цікавився ходом виконавчого провадження, адвокат Ольховик-Красільнікова Л. П. вважає помилковими висновки районного суду щодо наявності підстав для поновлення такого строку.
35. Також адвокат Ольховик-Красільнікова Л. П. вважає неспроможними посилання касаційної скарги на необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки її довіритель про існування ухвали суду першої інстанції дізнався лише 05 лютого 2025 року у зв`язку із арештом банківських рахунків на підставі постанови приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича про відкриття виконавчого провадження №77064979 за заявою АТ «Державний експертно-імпортний банк України». 
36. Зауважує, що інформацію про видачу дубліката виконавчого документа приватний виконавець надав в телефонному режимі, після чого ОСОБА_1 дізнався про оскаржувану ухвалу. 
37. При цьому зауважує, що жодних повісток про виклик до суду першої інстанції в ході розгляду справи за заявою банку ОСОБА_1 не отримував, що свідчить про неповідомлення останнього належним чином про розгляд справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
38. Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2010 року у справі № 2-2325/10 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 572 987,11 грн, пеню в розмірі 5 607,76 грн та судові витрати у розмірі 1 871,00 грн, а всього - 580 465,87 грн.
39. На виконання вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист №2-2325/2010, який було пред`явлено до примусового виконання.
40. Як встановлено судами зі змісту листа Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), постановою державного виконавця від 04 жовтня 2016 року виконавчий лист повернуто стягувачеві з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність 
у боржника майна).
41. Водночас зі змісту вищевказаного листа судами встановлено, що станом на 01 січня 2023 року матеріали виконавчого провадження було знищено.
Позиція Верховного Суду
42. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
43. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
44. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
45. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
46. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
47. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
48. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
49. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
50. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
51. Предметом касаційного оскарження у справі є постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення останнього до виконання.
52. Водночас, постанова апеляційного суду переглядається Верховним Судом виключно в частині вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого листа.
53. Відповідно до пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
54. Зміст вищевказаної норми дає підстави для висновку, що необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними доказами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
55. Як зауважено Великою Палатою Верховного Суду у змісті постанови 
від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
56. Відтак, судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2010 року 
у справі № 2-2325/10 задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та було видано виконавчі листи №2-2325/2010, які були пред`явлені до виконання у примусовому порядку.
57. Постанову про повернення виконавчого листа у справі №2-2325/2010 без виконання по причині відсутності майна у боржника винесено державним виконавцем 04 жовтня 2016 року, проте лише 13 квітня 2023 року, тобто майже через 7 років заявник звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання.
58. Відтак, встановивши, що звертаючись до суду заявником не було надано доказів на підтвердження добросовісної реалізації останнім як стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, врахувавши дату винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві апеляційний суд обґрунтовано вважав, що відсутні підстави як для поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, так і для видачі дубліката виконавчого документа та дійшов обґрунтованого висновку про відмову 
у задоволенні заяви АТ «Державний експортно-імпортний банк України» 
у вищезгаданій частині.
59. Крім того, матеріали справи містять лист АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 11 червня 2018 року, відповідно до якого банк просив надати інформацію щодо наявності виконавчого документа у матеріалах виконавчого провадження з метою його отримання.
60. Більше того, у зазначеному листі банк повідомляв, що постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачеві, що свідчить про те, що про його втрату банку стало відомо не пізніше 11 червня 2018 року.
61. З урахуванням вищезазначеного колегія суддів зауважує, що пред`явивши виконавчий лист для виконання та будучи обізнаним про строки пред`явлення останнього до виконання, банк як стягувач у виконавчому провадженні мав проявити належну добросовісність та заінтересованість у виконанні судового рішення, зокрема з розумним інтервалом часу вживати заходів щоб дізнатися про стан відомого виконавчого провадження, про що зауважувалось Верховним Судом, зокрема, у змісті постанови від 29 травня 2025 року у справі 
№ 462/9315/13-ц (провадження № 61-11529св24). 
62. Матеріали справи, своєю чергою, не містять жодних даних про наявність у заявника, як стягувача у виконавчому провадженні, істотних перешкод, об`єктивно непереборних труднощів як для з`ясування місця знаходження виконавчого листа, так і подання заяви про видачу дубліката виконавчого листа в межах відповідного строку. 
63. Відтак, урахувавши пропуск заявником строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та відсутність підстав для його поновлення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа.
64. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги у цій частині не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з установленими судом обставинами справи.
65. Більше того не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо необґрунтованого стягнення з банку як стягувача у виконавчому провадженні судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за апеляційний перегляд ухвали районного суду за апеляційною скаргою боржника з огляду на таке.
66. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
67. Відтак, оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу боржника було задоволено, ухвалу районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви стягувача, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 , як заявника апеляційної скарги судових витрат, що, своєю чергою, узгоджується із висновками Верховного Суду щодо можливості стягнення зі стягувача на користь боржника судових витрат у вигляді сплаченого судового збору викладеними у змісті постанови від 18 березня 2026 року у справі № 725/6951/18 (провадження № 61-7559св25).
68. Щодо посилань касаційної скарги на необґрунтоване поновлення боржникові присічного строку на апеляційне оскарження ухвали районного суду колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
69. Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
70. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. (частина друга статті 354 ЦПК України).
71. Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
72. Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
73. Ураховуючи викладене апеляційне оскарження особою судового рішення суду першої інстанції з пропуском річного строку з дня складення повного тексту такого рішення має наслідком постановлення судом ухвали про відмову 
у відкритті апеляційного провадження, в інших випадках - суд зобов`язаний надати оцінку наведеним скаржником у відповідній заяві підставам пропуску такого строку.
74. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 остання була подана до суду апеляційної інстанції 14 лютого 2025 року, тобто більше ніж через рік після складення повного тексту оскаржуваної в апеляційному порядку ухвали районного суду.
75. Водночас, порушуючи перед судом питання про поновлення строку на апеляційне оскарження оскаржуваних судових рішень, заявник вказував на неповідомлення його про розгляд справи.
76. Відтак, як вбачається з матеріалів справи, останні містять судові повістки про виклик ОСОБА_1 до суду, водночас не містять жодного рекомендованого повідомлення про вручення судових повісток ОСОБА_1 .
77. Більше того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної ухвали районного суду.
78. Відтак, врахувавши відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 як заінтересованої особи (боржника) про розгляд справи у районному суді, як 
і доказів на підтвердження вручення останньому оскаржуваної ухвали районного суду, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду щодо наявності підстав для поновлення  ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження ухвали районного суду, а доводи касаційної скарги, своєю чергою, таких висновків апеляційного суду не спростовують.
79. Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
80. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
81. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки 
у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
82. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості, 
а наведені в касаційній скарзі доводи не свідчать про помилковість або необґрунтованість висновків апеляційного суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
83. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
84. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
85. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»залишити без задоволення.
2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Сердюк