ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 р. 	Справа № 440/9331/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 18.11.25 по справі № 440/9331/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить суд:
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 16.05.2025 № 164750008147 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протиправним.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дострокову пенсію за віком з 09.05.2025 на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення.
Визнано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 16.05.2025 № 164750008147 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протиправним.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дострокову пенсію за віком з 09.05.2025 на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі №440/9331/25 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно пункту 3 статті 115 розділу XIV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дострокова пенсія призначається жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років. Згідно до частини першої статті 10 Закону № 1058, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що дружина позивача (мати дитини інваліда з дитинства) з 01.09.2021 року отримує пенсію по інвалідності (довічно), а отже використала право на призначення такого виду пенсії. За результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №164750008147 від 16.05.2025, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені дострокової пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058, у зв`язку з отриманням дружиною дострокової пенсії по інвалідності.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зі заявою від 22.04.2025 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до п.3 ч.1 статті 115 Закону України №1058-IV.
До вказаної заяви позивач надав трудову книжку, військовий квиток, диплом, довідки про стаж роботи, свідоцтво про народження дитини, висновок ЛКК, довідка МСЕК довідки з УСЗН, свідоцтво про шлюб, заяву матері дитини в довільній формі.
За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення від 16.05.2025 №164750008147 про відмову в призначенні пенсії.
Згідно рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.05.2025 №164750008147 встановлено, що вік заявника 55 років 7 місяців 15 днів, страховий стаж становить 34 роки 8 місяців 13 днів.
Підставою для відмови в призначенні пенсії слугувало те, що дружина заявника отримує пенсію по інвалідності.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "№ 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно із статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 18 років.
За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.
Отже, з аналізу пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та частини першої статті 17 Закону № 1788-XII слідує, що право на призначення дострокової пенсії мають не лише матері інвалідів з дитинства, але і їх чоловіки, які виховали їх до шестирічного віку та восьмирічного віку. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Відповідно до підпункту 6 пункту 2.1. Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV додаються такі документи: документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо).
Відповідно до пункту 2.17 Порядку № 22-1 при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
Згідно з пунктом 2.18. Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , за станом здоров`я була визнана особою з інвалідністю II групи та з 01.03.2025 їй було призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка і виплачується їй по теперішній час. 
Крім того, позивач та його дружина являються батьками дитини, що є інвалідом з дитинства - ОСОБА_3 , який з моменту народження завжди проживав разом з ними. Дані обставини підтверджуються копіями висновку ЛКК відносно ОСОБА_3 від 31.03.2025 №26; довідки МСЕК.
Відповідачем не спростовано, що ОСОБА_1 виховував до шестирічного віку сина ОСОБА_3 , який являється дитиною з інвалідністю.
На час звернення за призначенням дострокової пенсії позивачу було 55 років 7 місяців 15 днів.
Відповідно до розрахунку страхового стажу для призначення пенсії, його страховий стаж на момент звернення становить більше 34 років.
Також разом зі зверненням до органу ПФУ позивачем долучалась заява-згода від дружини позивача ОСОБА_2 , що вона не претендує на пенсію як мати інваліда з дитинства та дає свою згоду на призначення такої пенсії її чоловіку ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що вона даним правом не скористалась
Єдиною підставою відмови у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком було те, що його дружина, мати дитини-інваліда дитинства, є одержувачем пенсії по інвалідності ІІ групи по даний час. Таким чином, мати використала право на призначення пенсії до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.
Колегія суддів зауважує, що дійсно норми п. 3 ч. 1 ст.115 Закону №1058 надають альтернативне право на дострокове призначення пенсії за віком або ж матері, яка народила п`ятьох або більше дітей та виховала їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку; або ж батькові таких дітей - за вибором матері або в разі її відсутності.
Тому, якщо право на дострокову пенсію одного з батьків за цим пунктом було реалізоване - це виключає реалізацію права на дострокову пенсію за віком іншого з батьків.
Разом із тим колегія суддів вказує на помилкове правозастосування вказаної норми органом ПФУ в обставинах цієї справи.
Норма вказує на альтернативне право одного з батьків на саме дострокову пенсію за віком, яке, якщо один з батьків реалізував - інший такого права вже не має.
Матеріалами справи підтверджується, дружина позивача і матір інваліда дитинства, є одержувачем пенсії по інвалідності ІІ групи по даний час.
Стаття 9 Закону № 1058 передбачає три різні види пенсій:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Таким чином, закон чітко розрізняє пенсію за віком та пенсію по інвалідності як різні види пенсій.
У той же час п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 передбачає спеціальні умови призначення (дострокове за визначених умов) тільки пенсії за віком. Саме дострокове призначення саме пенсії за віком одному з батьків виключає реалізацію цього права іншим з батьків.
Призначення ж одному з батьків дитини-інваліда (в даному разі матері) іншого виду пенсії (по інвалідності) не передбачено жодною нормою закону як передумова позбавлення права на дострокову пенсію за віком іншого з батьків.
З тлумачення п. 3 ч. 1 ст.115 Закону № 1058 у жоден спосіб не випливає, що призначення одному з батьків пенсії по інвалідності виключає право іншого з батьків на дострокову пенсію за віком.
Таке виключення права норма передбачає тільки у разі, якщо інший з батьків реалізував права на достроковий вихід саме на пенсію за віком, але не на пенсію по інвалідності.
Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідач у цій справі невірно застосував закон внаслідок неправильного його тлумачення.
Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 16.05.2025 № 164750008147 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дострокову пенсію за віком з 09.05.2025 на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Водночас, колегія суддів зазначає, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі №826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі №807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі №804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі №826/9457/18, від 22 листопада 2019року у справі №815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі №815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі №1340/4044/18, від 23червня 2020 року у справі №820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі №805/3147/16-а).
Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18).
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 16.05.2025 № 164750008147 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є не лише визнання протиправним оскаржуваного рішення, а також його скасування. 
З огляду на зазначене, враховуючи необхідність поновлення прав позивача з метою запобігання порушення його прав та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі №440/9331/25, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини: "Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 16.05.2025 № 164750008147 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .".
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі № 440/9331/25 - змінити, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини в наступній редакції : 
"Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 16.05.2025 № 164750008147 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .".
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі №440/9331/25 - залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова