Справа № 542/1093/23
Провадження № 2/542/183/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

21 травня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,
прокурора – Хутченко Я.О.
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Полтавської обласної військової адміністрації, Північно – Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", Товариство з обмеженою відповідальністю «Агростандарт натуральний продукт» про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-
ВСТАНОВИВ:
Перший заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Полтавської обласної військової адміністрації, Північно – Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", Товариство з обмеженою відповідальністю «Агростандарт натуральний продукт», в якій просив постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 262-УБД від 20.01.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , загальною площею 1,9355 га (кадастровий номер 5323482200:00:003:0053) для ведення особистого селянського господарства на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району (на цей час на території Новосанжарської селищної ради Полтавського району) Полтавської області за межами населених пунктів. Також просив: скасувати державну реєстрацію права приватної власності, проведену за ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,9355 га з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053, яка знаходиться в адміністративних межах Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області від 25.01.2021, індексний номер рішення: 40314203 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2279084453234); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 1,9355 га з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053, яка знаходиться в адміністративних межах Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області; витребувати на користь держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (Полтавської обласної військової адміністрації) (ЄДРПОУ: 00022591 вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014) з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) земельну ділянку площею 1,9355 га з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053, вартістю 60948,35 грн, яка розташована в адміністративних межах Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час моніторингу даних Публічної кадастрової карти України на офіційному веб-сайті (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) та у подальшому при вивченні питання додержання вимог земельного законодавства на території Новосанжарської селищної ради Полтавської області, Решетилівською окружною прокуратурою Полтавської області встановлені порушення вимог земельного та лісового законодавства під час виділення земельної ділянки з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 на території Новосанжарської селищної ради Полтавської області.
Зазначив, що Наказом Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 20.01.2021 №262-УБД затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для передачі у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9355 га (кадастровий номер 5323482200:00:003:0053) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району (на даний час територія Новосанжарської селищної ради Полтавського району) Полтавської області за межами населених пунктів.
Вказав, що у подальшому, державним реєстратором виконавчого комітету Опішнянської селищної ради Полтавської області, 25.01.2021 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,9355 га кадастровий номер 5323482200:00:003:0053 (номер запису про право власності: 40314203, дата державної реєстрації: 25.01.2021). 
Водночас, опрацюванням зазначених документів установлено, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 262-УБД від 20.01.2021 прийнятий з порушенням вимог земельного та лісового законодавства підлягає визнанню незаконним та скасуванню.
Земельна ділянка з кадастровими номером 5323482200:00:003:0053 розташована на земельному масиві загальною площею 115,8987 га. Зауважив, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 сформована за рахунок земель лісового фонду підприємства (кварталу 72, виділ 14) в межах Кунцівського старостинського округу (територія Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області).
Наголосив, що факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується висновком експерта № 2259 від 31.12.2021 за результатами проведення експертизи з питань землеустрою, планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування та проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення лісового господарства ДП «Новосанжарське лісове господарство», інформаціями ДП «Новосанжарське лісове господарство» та ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція».
Позивач зауважив, що ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання у користування, а при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9355 га (кадастровий номер 5323482200:00:003:0053) у власність ОСОБА_1 , згоду землекористувача та власника на зміну цільового призначення та передання у власність земельної ділянки лісового фонду не отримано.
Вказав, що право ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку виникло на підставі оскаржуваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 262-УБД від 20.01.2021, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9355 га (кадастровий номер 5323482200:00:003:0053), що вказує на те, що до ОСОБА_1 перейшло право власності на спірну лісову земельну ділянку від держави протиправно, з порушенням встановленої законом процедури та вказане право у останнього, на законних підставах не виникло.
Прокурор зазначив, що оскільки спірна земельна ділянка, з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 площею 1,9355 га, яка на цей час належить ОСОБА_1 , вибула із державної власності внаслідок прийняття незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 262- УБД від 20.01.2021, існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_1 на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України, оскільки повернення земельної ділянки лісового фонду із приватної власності, безумовно становить державний та суспільний інтерес.
Вважав,що ефективним способом захисту порушених прав у цьому випадку є також скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності на спірну земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Наголосив, що вилучення з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення та передача у власність порушує права та інтереси держави в особі Полтавської ОДА (Полтавської ОВА) та Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства. Також, вказав, що державі завдано матеріальної шкоди (збитків), що пов`язана з вибуттям із постійного користування державного підприємства ділянки площею 15,6130 земельної га (до складу вказаної площі увійшла земельна ділянка площею 1,9356 га кадастровий номер 5323482200:00:003:0053) і зі знищенням лісових культур, що знаходилися в лісовому кварталі 72 виділу 14 земельних ділянок лісового фонду, в сумі 1 279 791,05 грн.
Підсумовуючи, позивач вказав, що підставами для подачі цього позову та представництва інтересів Полтавської обласної державної адміністрації, Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства є тривале невжиття останніми жодних заходів, спрямованих на повернення земельної ділянки, яка незаконно вибула з державної власності.
07.08.2023 представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позивних вимог. 
Зазначила, що 24 липня 2020 року Полтавським окружним адміністративним судом по справі № 440/2958/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 7584-СГ від 17 береня 2020 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9355 га, кадастровий номер 5323482200:00:003:0053 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за межами населених пунктів. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ЄДРПОУ 39767930) затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9355 га, з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за межами населених пунктів та передати у власність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) земельну ділянку з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053.
Вважала, що позовна заява подана безпідставно та не підлягає задоволенню.
У відповіді на відзив від 10.02.2026 прокурор вказала, що у 2017 році під час проведення базового лісовпорядкування земельна ділянка загальною площею 115,8987 га нанесена на планово-картографічні матеріали ДП «Новосанжарське лісове господарство».
Відповідно до пояснювальної записки до проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство» Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, земельна ділянка на території Кунцівської сільської ради, за рахунок якої сформовано земельну ділянку із кадастровим номерам 5323482200:00:003:0053, відноситься до лісового фонду підприємства, квартал 72. Зазначена земельна ділянка розташована на земельному масиві загальною площею 115,8987 га.
За інформацією ДП «Новосанжарське лісове господарство» від 08.06.2021 №01-36/263 спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 сформована за рахунок земель лісового фонду підприємства (кварталу 72, виділ 14) в межах Кунцівського старостинського округу (територія Новосанжарської селищної ради Полтавського району).
Відповідно до таксаційного опису, поквартальних підсумків розподілу земель лісогосподарського призначення за категоріями Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Новосанжарське лісове господарство» земельна ділянка з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 розташована в межах Кунцівської сільської ради Новосанжарського району і належать до лісового фонду підприємства квартал 72, виділу 14. На спірній земельній ділянці підприємством проведено заліснення, шляхом висадки дерев, що підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Новосанжарське лісове господарство» (станом на 2018 рік).
Вказала, що факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі № 440/2513/20, висновком експерта №2259 від 31.12.2021 за результатами проведення експертизи з питань землеустрою, планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування та проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення лісового господарства ДП «Новосанжарське лісове господарство», інформаціями ДП «Новосанжарське лісове господарство», Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства та ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», які є належними та допустимими доказами, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.
Зауважила на тому, що оскаржуваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області порушено порядок зміни цільового призначення земель, оскільки така зміна проведена неуповноваженим органом всупереч вимог Земельного кодексу України та за відсутності згоди органу лісового господарства.
Вважала, що ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання у користування, а при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9355 га (кадастровий номер 5323482200:00:003:0053) у власність ОСОБА_1 , згоду землекористувача та власника на зміну цільового призначення та передання у власність земельної ділянки лісового фонду не отримано, наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №262-УБД від 20.01.2021 необхідно визнати незаконним та скасувати.
Вказала, що оскільки спірна земельна ділянка, з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 площею 1,9355 га, яка на цей час належить ОСОБА_1 , вибула із державної власності внаслідок прийняття незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 262- УБД від 20.01.2021, існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_1 на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України, оскільки повернення земельної ділянки лісового фонду із приватної власності, безумовно становить державний та суспільний інтерес (а.с. 30-36 т. ІІ).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2023 року провадження у цивільній справі № 542/1093/23 зупинено зобов`язано ОСОБА_1 та його представника Кумечко Марину Сергіївну невідкладно повідомити Новосанжарський районний суд Полтавської області про припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України чи інших, утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 січня 2026 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09 березня 2026 року замінено Полтавське обласне управління лісового та мисливського господарства на Північно - Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 березня 2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Прокурор у судовому засідання пояснення надала аналогічні, викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 159 т. ІІ).
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Кумечко М.С. – у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином. 
12.05.2026 до суду представником відвовідача – адвокатом Кумечко М.С. було подано клопотання про виступ у судових дебатах, у якому вона просила розгляд справи проводити без участі ОСОБА_1 та його представника, у задоволені позову просила відмовити в повному обсязі.
У своїй заяві посилалася на те, що відповідачу ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 1.9356 га , з масиву земельної ділянки державної власності з кадастровим номером 5323482200:00:003:0026 площею 19.3552 га з цільовим призначенням: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) (прін-скрін Публічної кадастрової карти, де червоним кольором з/д з кадастровим номером 5323482200:00:003:0026 площею 19.3552 га).
Зазначила, що до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності Земельним кодексом України передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Земельний кодекс України прийнято 25.10.2001, дата набрання чинності 01.01.2002, отже, п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України поширюється на земельні ділянки, які були надані лісовим господарствам до 2002 року та не може застосовуватися в нашому випадку.
Вважала, що твердження позивача про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5323482200:00:003:0054, площею 1,9355 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 відноситься до земель лісогосподарського призначення не підтверджується жодним доказом. Позивач не надав до позовної заяви правовстановлюючих документів, у ДП «Новосанжарське лісове господарство» такі відсутні. Окрім того, орендарем за погодженням власника земельної ділянки здійснено переведення земельної ділянки з сіножатей в ріллю.
Відповідно до даних проекту, наданого позивачем, жодних відомостей про земельну ділянку з масиву якої (з/д кад. № 5323482200:00:003:0026 площею 19.3552) було виділено ОСОБА_2 не йдеться. Проект затверджено на площу 115,8987 га, із них: 63,4995 га пасовищ; 52,3992 га сіножатей, що тягне за собою формування двох ділянок площами 63,4995 га пасовищ та 52,3992 га сіножатей, яким, в порядку ст. 79-1 ЗК України має бути присвоєно кадастрові номера.
Вказала, що у Висновку експерта № 2260-2261 за результатами проведення судової економічної експертизи по кримінальному провадженню № 42021170000000019, складеному 06.04.2022, відсутня інформація про завдання матеріальної шкоди (збитків) у зв`язку із приватизацією земельної ділянки ОСОБА_1 , а також взагалі відсутня інформація про земельну ділянку з кадастровим номером 5323482200:00:003:0054, що у свою чергу ставить під сумнів доцільність його використання в рамках розгляду цієї справи.
Зазначила, що відповідач діяв добросовісно, а саме: отримав ділянку згідно із законом — подав клопотання, отримав дозвіл, виготовив проєкт, зареєстрував земельну ділянку та право власності в державних реєстрах та не міг знати про ймовірні обмеження (наприклад, що лісгосп мав незаконні або незавершені оформлення прав на цю землю), адже вони не були зареєстровані і не відображені в Державному реєстрі.
Вважала, що відповідач відповідає критерію добросовісного набувача, і будь-які позовні вимоги щодо витребування майна чи скасування права власності мають бути відхилені через відсутність доказів його недобросовісності або наявності законних підстав для витребування згідно зі ст. 388 ЦКУ.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надали.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що у наданому проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення лісового господарства ДП «Новосанжарське лісове господарство» на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 2010 року, наявне розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 13 квітня 2010 року № 129 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким ДП «Новосанжарське лісове господарство» надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення лісового господарства на території Кунцівської, Писарівської, Судівської сільських рад Новосанжарського району, Плосківської сільської ради Решетилівського району (а.с. 110, 114 т. І).
Відповідно до висновку № 1157 від 10.12.2010 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області вважав за можливе погодити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування ДП «Новосанжарське лісове господарство» для ведення лісового господарства загальною площею 115,8987 га земель сільськогосподарського призначення, з них: 111,8987 га (пасовищ) та 4,0000 га (сіножатей), що знаходяться у запасі, ненадані у власність та користування, за межами населених пунктів Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, при умові дотримання вимог, що зазначені у висновку і загальних вимог чинного природоохоронного законодавства (а.с. 117 т. 1).
Згідно з розпорядженням голови районної державної адміністрації № 138 від 04.04.2011, погоджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Новосанжарське лісове господарство» для ведення лісового господарства, зокрема, на території Кунцівської сільської ради загальною площею 115,8987 га Новосанжарського району Полтавської області. Рекомендовано відділу Держкомзему у Новосанжарському районі Полтавської області (Братков) забезпечити зберігання вищезазначеної технічної документації із землеустрою у місцевому фонді документації із землеустрою (а.с. 119 т. 1). 
Також, вказаний проект містить в собі: висновок державної експертизи землевпорядної документації від 01.06.2011 № 267.
Відповідно до висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 7 від 22.02.2011, комісія з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою вважала за можливе погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП «Новосанжарське лісове господарство» для ведення лісового господарства загальною площею 115,8987 га, земель не наданих у власність та користування на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с.120, т. 1).
10 жовтня 2011 року розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації № 378 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Новосанжарське лісове господарство», зокрема, загальною площею 115,8987 га, із них: 63,4995 га пасовищ, 52,3992 га сіножатей у постійне користування із земель, не наданих у власність та користування за межами населених пунктів на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 111 т. 1).
Поряд з цим, 15.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про надання дозволу для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, яка знаходиться за межами населених пунктів (а. с. 85 зворот т. 1).
Згідно з наказом № 11113-СГ від 20.11.2019 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, виданим Головним управлінням держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за межами населених пунктів (а.с. 81, 83- зворот т. 1).
09.12.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ФОП ОСОБА_3 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтованою площею 2,00 га, для передачі йому у власність, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кунцівської сільської ради (за межами населених пунктів) Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 85 т. 1).
Відповідно до наказу № 262-УБД від 20.01.2021 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, виданим Головним управлінням держгеокадастру у Полтавській області, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для передачі у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за межами населених пунктів. Надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9355 га (кадастровий номер 5323482200:00:003:0053) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за межами населених пунктів (а.с. 82 т. 1).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2020, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 7584- СГ від 17 березня 2020 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9355 га, кадастровий номер 5323482200:00:003:0053 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за межами населених пунктів. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити проект землеустрою (а.с. 243-246 т. 1).
Також, серед документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для передачі у власність гр. ОСОБА_1 загальною площею 1,9355 гп для ведення особистого селянського господарства на території Кунцівської сільської ради (за межами населених пунктів) Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер: 5323482200:00:003 наявне викопіювання місця розташування земельної ділянки державної власності, що проектується для відведення у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського районного району Полтавської області. Також, наявні матеріали: геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, які містять в собі: виписки координат та висот пунктів ДГМ із Банку геодезичних даних, схему тахеометричного ходу, відомості врівноваження тахеометричних ходів, акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами від 09.12.2019, згідно з яким визначено в натурі межі земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Площа земельної ділянки у визначених межах становить: 1.9355 га, з них: землі сільськогосподарського призначення – сіножаті- 1,9355 га. В матеріалах землеустрою також наявні: відомості вирахування площі земельної ділянки, абрис польових вимірів земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості, кроки межового знака № 20 (а.с. 89-104 т. 1).
У подальшому, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56362152 від 28.01.2021, здійснена державна реєстрація права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,9355 га, кадастровий номер 5323482200:00:003:0053, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2279084453234 (а.с.106-107 т. 1).
Здійснюючи повноваження власника земельної ділянки, ОСОБА_1 24.02.2021 уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з ТОВ «АГРОСТАНДАРТ НАТУРАЛЬНИЙ ПРОДУКТ», відповідно до якого ТОВ «АГРОСТАНДАРТ НАТУРАЛЬНИЙ ПРОДУКТ» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області з кадастровим номером ділянки: 5323482200:00:003:0053 (а.с. 108-109 т. 1).
Державним реєстратором Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради 24.02.2021 здійснено реєстрацію права оренди земельної ділянки, загальною площею 1,9355 га, у тому числі ріллі 1,9355 га на підставі договору оренди від 24.02.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АГРОСТАНДАРТ НАТУРАЛЬНИЙ ПРОДУКТ (а.с. 106-107 т. 1).
Відповідно до листа ДП «Новосанжарське лісове господарство» № 01-36/142 від 26.03.2021, на земельну ділянку площею 1,9355 га з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053, що зареєстрована на ОСОБА_1 , ДП «Новосанжарське лісове господарство» не надавало погоджень щодо вилучення чи зміни цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення (а.с. 148 т. 1).
Згідно із листом Полтавської обласної державної адміністрації № 4983/1/01-52 від 12.04.2021, відсутня інформація про надання погоджень щодо вилучення чи зміни цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство» (а.с. 147 т. 1).
Відповідно до листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» № 238 від 14.04.2021, земельна ділянка з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 (6) знаходиться в межах кв. 72 Новосанжарського лісництва ДП «Новосанжарський лісгосп», перетин меж становить 1,9355 г (а.с. 144 т. 1).
Зі схеми розташування земельних ділянок земель державного лісового фонду кварталу 72 Новосанжарського лісництва ДП «Новосанжарський лісгосп» вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 розташована у 14 виділі 72 кварталу вказаного лісництва (а.с. 145 т. 1).
Згідно з листом Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства № 04-32/347 від 23.04.2021, ними не погоджувалося вилучення та зміна цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство», за рахунок яких сформовані та незаконно передані в приватну власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 (а.с. 146 т. 1).
Відповідно до листа ДП «Новосанжарське лісове господарство» № 01-36/263 від 08.06.2021, право власності на земельну ділянку території лісового фонду ДП «Новосанжарське лісове господарство`площею 1,9355 з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 помилково надано Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області Князєву І.І. ДП «Новосанжарське лісове господарство» не надавало жодних погоджень, щодо вилучення чи зміни цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення (а.с. 143 т. 1)
У наданих проектах організації та розвитку лісового господарства державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство» Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 2018 року наявні, зокрема, стисла характеристика території лісорослинних умов, перелік проектних документів планово- картографічних матеріалів, що виготовляються під час базового лісовпорядкування лісогосподарських підприємств Полтавської області, довідка з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, акти виконання лісовпорядних робіт від грудня 2017 року, відомості про приймання- передавання земель (а.с. 121-142 т. 1).
Також наявний Планшет Лісовпорядкування № 16, на якому зображено, зокрема, земельну ділянку, що відноситься до 14 виділу 72 кварталу ДП «Новосанжарське лісове господарство»  (а.с. 142 т. 1).
У висновку експерта № 2259 від 31.12.2021 за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою по кримінальному провадженню № 42021170000000019, зазначено, що відповідно до вимог земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою та землекористування (станом на 10.10.2011) було змінено та затверджено категорію земель та цільове призначення земельних ділянок загальною площею 115,8987 га (у тому числі: земельну ділянку № НОМЕР_3 , площею 67,4995 га, земельну ділянку № НОМЕР_4 , площею 48,3992 га) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення лісового господарства ДП «Новосанжарське лісове господарство» на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (2010 рік). Тобто, ділянки віднесені до категорії земель: землі лісогосподарського призначення, за цільовим призначенням: ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг (а.с. 149-155 т. 1). 
Як вбачається з висновку експерта № 2260-2261 від 06.04.2022 за результатами проведення судової економічної експертизи по кримінальному провадженню № 42021170000000019, на дослідження було надано проект № 1 лісових культур, промислових плантацій на весну 2010 року Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство» від 24.12.2009 року (із планами ділянки під посадку лісових культур Кунцівської с/р культур 2010 року, площею 48,4 га), таксаційний опис, поквартальні підсумки розподілу земель лісогосподарського призначення за категоріями (витяг сторінка № 262 по лісовому кварталу 72 виділ 14), копії нарядів на посадку та доповнення 2011-2016 років, катографічні лісовпорядні матеріали із планшету № 6 від 2018 року кварталу 72 виділ 14). Дослідженням вищезазначених документів встановлено, що в лісовому кварталі 72 виділ 14 Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство» протягом 2011-2016 років здійснювалась висадка однорічних саджанців дуба звичайного та проводились роботи з механізованого доповнення лісових культур. Тобто, вік лісових культур, природного підросту та самосіву, в лісовому кварталі 72 виділ 14 становить 6-10 років (а.с. 168-181 зворот, т. 1). 
В обсязі наданих на дослідження документів, відомості, зазначені у довідці Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство» № 01-36/212 від 26.04.2021 щодо завданої матеріальної шкоди (збитків) в сумі 1 311 313,08 грн, пов`язаної з вибуттям із постійного користування ДП «Новосанжарське лісове господарство» земельної ділянки площею 15,6130 га, і зі знищенням лісових культур, що знаходилися в лісовому кварталі 72 виділу 14 земельних ділянок лісового фонду, підтверджуються документально частково, а саме: підтверджується проведений лісогосподарством розрахунок матеріальної шкоди (збитків) в сумі 1 279 791,05 грн. 
В обсязі наданих на дослідження документів, відомості зазначені у довідці Управління північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області № 201615-17/4581-2021 від 08.11.2021 щодо завданої матеріальної шкоди (збитків) в сумі 2 177 641,54 грн, пов`язаної з вибуттям із постійного користування ДП «Новосанжарське лісове господарство» земельної ділянки площею 15,6130 га, і знищенням лісових культур, що знаходиться в лісовому кварталі 72 виділу 14 земельних ділянок лісового фонду, підтверджуються документально частково, а саме: на суму 2 146 119,51 грн. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, зокрема, № 11113-СГ від 20.11.2019 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 (а.с. 41-45 т. 2)

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15.07.2015. 
Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до частини 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі за № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).
Зокрема, у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду вказано, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Досліджуючи вказані прокурором у позові підстави для представництва, судом були встановлені наступні обставини.
Решетилівська окружна прокуратура 29.03.2021 за № 56/3-77вих-21 та 31.03.2021 за № 53/3/86-вих 21 направила на адреси Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства та Полтавської обласної державної адміністрації повідомлення в порядку частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого поставила до відома вказаних суб`єктів про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053, яка на цей час належить ОСОБА_1 вибула із державної власності внаслідок прийняття незаконного наказу Головного управління Держкадастру у Полтавській області № 262-УБД від 20.01.2021, з огляду на що існують правові підстави для витребування її з незаконного володіння такої особи (а.с. 156, 159-160 т. 1).
На вказане повідомлення Полтавське обласне управління лісового та мисливського господарства надало відповідь від 23.04.2021 № 04-32/355, за змістом якої вказало про відсутність можливості належним чином вжити заходи щодо захисту інтересів Управління та держави в цілому, просило вчинити такі заходи прокурором шляхом звернення до суду із позовом в порядку представництва (а.с. 158 т. 1).
Полтавська обласна державна адміністрація своїм листом від 14.04.2021 № 4974/1/01-52 «Про надання інформації» (а.с. 161 т. 1) вказала про необхідність надання наявних в органах прокуратури документів, які підтверджують інформацію стосовно виявлених фактів порушення земельного законодавства, не заперечують щодо звернення прокуратури до суду для здійснення захисту інтересів держави.
Також, прокуратурою направлялось 21 квітня 2021 року за № 5613-184/2 (а.с. 162-166 т. 1) повідомлення до Полтавської обласної державної адміністрації про необхідність вжиття заходів щодо визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держкадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 262-УБД від 20.01.2017, скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 , скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, витребування земельної ділянки з незаконного володіння та про повідомлення інформації щодо намірів подавати до суду відповідний позов.
На відповідне повідомлення Полтавська ОВА на адресу Решетилівської окружної прокуратури направила лист «Щодо надання інформації» від 06.05.2021 № 4974/2/01-52 (а.с. 167 т. 1), в якому зазначила, що у разі наявності достатньої інформації у прокуратури стосовно порушення земельного законодавства, Полтавська ОВА не заперечує проти звернення прокуратури до суду для здійснення захисту інтересів держави.
Додатково Решетилівська окружна прокуратура 04.07.2023 повідомила Полтавське обласне управління лісового та мисливського господарства, Полтавську ОДА (ОВА) про намір звернутись до суду із відповідним позовом в інтересах вказаних осіб (а.с. 183-185 т. 1).
З огляду на викладені обставини, процитовані норми чинного законодавства та висновки Великої Палати Верховного Суду, зважаючи на те, що органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, після отримання повідомлень прокурора самостійно не звернулись до суду з позовом в інтересах держави, тобто фактично самоусунулись від виконання покладених на них повноважень щодо захисту інтересів держави при вилучення земельної ділянки лісового фонду, це є достатнім аргументом для підтвердження їх бездіяльності, а отже наявності підстав у Решетилівської окружної прокуратури звернутись з позовом до суду в інтересах держави в особі Полтавської ОВА та Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства (Північно – Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства).

Надаючи оцінку позовним вимогам, дослідженим доказам та аргументам учасників справи, суд, враховуючи релевантні джерела права, дійшов таких висновків

Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, в тому числі землі лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).
Частинами першою, другою статті 20 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (прийняття наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 16 вересня 2020 року № 13-9350/16-20-СГ), визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статей 56, 57 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.
Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.
При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.
Частиною другою статті 5 ЛК України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.
Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.
Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Охорона земель включає захист сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).
Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.
Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється, головним чином, у формі лісовпорядкування, яке передбачає, зокрема складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України).
Державний лісовий кадастр на території України ведеться з метою ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду України, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами лісів. Державний лісовий кадастр включає геопросторові дані, метадані та сервіси, оприлюднення, інша діяльність з якими та доступ до яких здійснюються у мережі Інтернет згідно із Законом України «Про національну інфраструктуру геопросторових даних». Державний лісовий кадастр ведеться на основі державного земельного кадастру (стаття 49 ЛК України).
Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України).
Згідно з частиною першою статті 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.
У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону (стаття 8 ЛК України).
Відповідно до статті 9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.
Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Частиною п`ятою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно з частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
За змістом пунктів 30, 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до частин першої–третьої статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцева державна адміністрація розробляє та забезпечує виконання затверджених у встановленому законом порядку програм раціонального використання земель, лісів, підвищення родючості ґрунтів, що перебувають у державній власності; розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території (пункт 4 статті 31 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частинами першою–шостою статті 149 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб.
Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.
Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.
Пунктом «г» частини четвертої статті 83 ЗК України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За змістом наведених положень закону вилучення для нелісогосподарських потреб земельних ділянок, які віднесені до земель лісогосподарського призначення і передання таких земельних ділянок у власність на час виникнення спірних правовідносин належало до повноважень Полтавської обласної державної адміністрації.
Положеннями частини першої статті 116 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України.
Частиною першою статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до абзацу сьомого статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.
Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
Згідно зі статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства – у частині використання й охорони лісового фонду (див. висновок Верховного Суду України, викладений
у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14).
Цей же висновок Верховним Судом послідовно застосований у постанові
від 13 серпня 2024 року у справі № 910/9909/23.
Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Правова позиція про те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування підтверджують наявність права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 707/2192/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі 488/5476/14-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 369/16418/18.
В свою чергу, внесення змін до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України в частині щодо зміни дат, які визначають момент, до якого право постійного користування земельними лісовими ділянками підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, не спростовує тієї обставини, що передані у постійне користування земельні ділянки ДП «Новосанжарське лісове господарство» на підставі розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації від 10.10.2011 № 378 є земельними ділянками лісогосподарського призначення.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. 
Отже, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14).
З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, досліджені докази та процитовані норми права слід дійти висновку про те, що передані у постійне користування земельні ділянки ДП «Новосанжарське лісове господарство» на підставі розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації від 10.10.2011 № 378 є земельними ділянками лісогосподарського призначення. В свою чергу, з цих земель відповідачу ОСОБА_1 було передано у власність спірну земельну ділянку.
Факт належності на праві постійного користування земель лісогосподарського призначення ДП «Новосанжарське лісове господарство» (Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України») підтверджується матеріалами затвердженого проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Новосанжарське лісове господарство», планшетом лісовпорядкування № 16 – 2018 рік (а.с. 140-142 т. 1).
Факт накладення меж спірної земельної ділянки на межі лісового фонду ДП «Новосанжарський лісгосп» підтверджується інформацією ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 21.01.2022 № 53, зі змісту якої вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 знаходиться в межах кварталу 72 Новосанжарського лісництва ДП «Новосанжарський лісгосп», перетин меж становить 1,9355 га (т. 1 а.с. 144), у додатку 1 до вказаної інформації відображена схема розташування земельних ділянок, зокрема, і спірної земельної ділянки, з якої вбачається, що вона виділена із земель кварталу 72 ДП «Новосанжарський лісгосп» (а.с. 144-145 т. 1).
Зазначена обставина також підтверджується листом ДП «Новосанжарське лісове господарство» від 26.03.2021 № 01-36/142 (а.с. 148 т. 1), де зазначено, що на земельну ділянку площею 1,9355 га з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053, що зареєстрована за ОСОБА_1 , ДП «Новосанжарське лісове господарство» не надавало погоджень щодо вилучення чи зміни цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення. 
Відсутність будь- яких погоджень щодо вилучення чи зміни цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство», зокрема, щодо передачі у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053, підтверджено також листами ДП «Новосанжарське лісове господарство» від 08.06.2021 № 01-36/263, Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства (правонаступник – Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Харків)) від 23.04.2021 № 04-32/347 та Полтавської обласної адміністрації від 12.04.2021 № 4983/1/01-52 (а.с. 143, 146, 147 т. 1).
Не можна залишати поза увагою й рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року у справі № 440/2513/20, що набрало законної сили 05.09.2023, та не було оскаржено відповідачами, яким суд визнав протиправним та скасував наказ ГУ Держгеокадастру в Полтавській області № 11113-СГ від 20.11.2019 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 », оскільки суд встановив, що, зокрема, й земельна ділянка з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053 відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення, а вищезазначений наказ ГУ Держгеокадастру в Полтавській області прийнятий з порушенням вимог земельного та лісового законодавства (а.с. 41-46 т.2).
Таке рішення та висновки, викладені у ньому відповідно до приписів статті 18 ЦПК України, є обов`язковим для застосування, та відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення.
Отже, досліджені у своїй сукупності вищезазначені докази, у тому числі планово-картографічні матеріали лісовпорядкування в достатній мірі підтверджують те, що спірна земельна ділянка розташована в межах кварталу 72, виділу 14 земельного масиву лісового фонду, що виділений у постійне користування ДП «Новосанжарське лісове господарство», при цьому у встановленому законом порядку дозвіл на вилучення цієї земельної ділянки уповноваженим органом не надавався.
Зазначене вище у повній мірі спростовує доводи представника відповідача – ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, наведені у відзиві на позовну заяву та доводи представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кумечко М.С., наведені у клопотанні про виступ у судових дебатах, зокрема, щодо недоведеності факту належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які Розпорядженням голови ОДА № 378 від 10.10.2011 передані у постійне користування ДП «Новосанжарське лісове господарство» та щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень п. 5 Прикінцевих положень ЛК України. 
Аналіз досліджених доказів у їх сукупності, з урахуванням процитованих у цьому рішенні положень закону дають суду підставу для висновку про те, що спірна земельна ділянка вибула із державної власності без згоди постійного землекористувача, з порушенням вимог лісового та земельного законодавства та з порушенням порядку вилучення та зміни цільового призначення земель лісового фонду.
В свою чергу, посилання представника ГУ Держгеокадастру в Полтавській області на рішення суду, на підставі якого було видано наказ про затвердження проекту землуестрою не спростовує зазначені вище висновки суду.
Водночас, враховуючи висновки суду щодо віднесення земельної ділянки, незаконно переданої у власність ОСОБА_1 до земель лісогосподарського призначення, висновок експерта №2260-2261 є належним доказом, оскільки стосується предмета доказування у справі та містить відомості щодо спричинення державі матеріальної шкоди внаслідок вибуття вищевказаної земельної ділянки із постійного користування лісового господарства та знищення на спірній земельній ділянці лісових культур.

Щодо обраного позивачем способу захисту
Позов у цій справі подав прокурор в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації у зв?язку з незаконним, на думку позивача, заволодінням ОСОБА_1 земельною ділянкою державної власності лісогосподарського призначення.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які
ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем
і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси
у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються
у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, її передача у приватну власність фізичній особі здійснена з порушенням норм земельного та лісового законодавства, що є підставою для її витребування на підставі ст. 387 ЦК України, що відповідає віндикаційному позову.
Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387–388 ЦК України 
(віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов – це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно
у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня
2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право 
володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо така особа не набула права власності. Водночас ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65–67)).
Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70–71)).
Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов, не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою.
З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.
Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).
Схожий висновок також зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні – тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ «Укрзалізниця» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_4 ».
У подальшому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21 вкорте навела критерії розмежування віндикаційного та негаторного позовів та у п. 57- 60 зазначила таке:
«57. Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалося у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц. Зокрема, у пункті 39 цієї постанови зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; у пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважала за доцільне частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: «Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всіх правомочностей власника, включаючи право володіння».
58. Отже, для розмежування віндикаційного та негаторного позовів безумовно одним з таких критеріїв є наявність або відсутність володіння майном у власника, який відповідно пред`являє негаторний чи віндикаційний позов для захисту порушеного права. Якщо власник володіє річчю, але існують перешкоди в розпорядженні чи користуванні, то його вимога має кваліфікуватися як негаторний позов. Натомість вимога власника, позбавленого володіння (фізичного, юридичного), який пред`являє вимогу про відновлення володіння, має кваліфікуватися як віндикаційний позов.
59. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц розмежувала способи захисту в позовах стосовно земель водного та лісового фонду. Проте висновки щодо способу захисту порушеного права держави та повернення в державну власність земельних ділянок водного фонду зумовлені насамперед їх розташуванням, що вказує на неможливість виникнення приватної власності, а тому, на думку колегії суддів, такі висновки не можуть застосовуватися до земельних ділянок історико-культурного призначення.
60. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що в разі коли публічний власник втратив як фізичне, так і юридичне (інша особа зареєструвала на своє ім`я право в державному реєстрі прав на нерухомість, як у справі, що розглядається, так і у справі № 748/1335/20) володіння, для захисту права власності має застосовуватися віндикаційний позов, тому задоволення вимоги про витребування земель історико-культурного значення, на яких розташовані пам`ятки археології, з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає наведеним висновкам Великої Палати Верховного Суду, речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.»
Отже, встановивши, що спірна земельна ділянка лісового фонду вибула з володіння держави, право власності на неї зареєстроване за ОСОБА_1 , тобто публічний власник втратив як фізичне, так і юридичне володіння (інша особа зареєструвала на своє ім`я право в державному реєстрі прав на нерухомість), для захисту права власності має застосовуватися віндикаційний позов, оскільки саме такий обраний прокурором спосіб захисту відповідає наведеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду, речово- правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.
Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи та висновки суду, позов прокурора в частині витребування спірної земельної ділянки підлягає задоволенню.
Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення інших позовних вимог прокурора з таких підстав.
Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 262-УБД від 20.01.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»
При зверненні до суду з цим позовом прокурор посилався на те, що наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 262-УБД від 20 січня 2021 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , загальною площею 1,9355 га (кадастровий номер 5323482200:00:003:0053) для ведення особистого селянського господарства на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району (на цей час на території Новосанжарської селищної ради Полтавського району) Полтавської області за межами населених пунктів суперечить вимогам земельного та лісового законодавства.
Серед способів захисту порушених прав та інтересів законодавець у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України розрізняє визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.
Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Відповідно до частин другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Аналіз наведених правових норм підтверджує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою цивільного права.
Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у п. 109 у постанові від 23 листопада 2021 року (справа № 359/3373/16-ц) звернула увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Такий висновок випливає з постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18), на яку посилається Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, постанов Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, розділ 1.5.4)».
Отже, позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення органу державної влади про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 від 20.01.2021 задоволенню не підлягає, оскільки ефективним способом захисту права власності є саме витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння ОСОБА_1 .
Щодо вимог про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки
Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 вказала, що захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з частиною 2 статті 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до пункту статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 9 цього Закону, до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Зокрема, частиною 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
Водночас, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Як уже зазначалось у цьому рішенні, метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово формулювала висновки про те, що функцією державної реєстрації права є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Подібні висновки наведені, зокрема, в постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 96), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 48). Отже, фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. Володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Тому вимога скасувати державну реєстрацію права не відповідає належному способу захисту. Подібні висновки, але щодо скасування права власності, сформульовані в постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21 (пункт 6.44).
Отже позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки не відповідають належному способу захисту.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76).
На підставі наведеного позов у цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо пропорційності втручання
У поданій до суду заяві про виступ у судових дебатах представник відповідача посилалась на добросовісність відповідача ОСОБА_1 та неприпустимість накладення на нього непропорційного тягаря за порушення, що були результатом дій третіх осіб та державних органів.
Надаючи оцінку таким твердженням суд враховує наступне.
Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, серед багатьох інших, рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого Протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на нерухомість.
Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням національних особливостей та фактичних обставин справи, оскільки оцінці підлягає не тільки поведінка органів держави-відповідача, але і самого скаржника.
На переконання суду можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування – передбачуваними.
Крім того, згідно з принципами диспозитивності та змагальності сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не розглядає не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша-четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Якщо кінцевий набувач розпорядився процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з вимогою про витребування майна, це не позбавляє його права заявити цей позов у разі ініціювання повернення майна власнику. 
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц та від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.
Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.
Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки – належністю її до земель лісогосподарського призначення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 107), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 124), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 190)).
Контроль за використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення згідно з їх цільовим призначенням є важливим, враховуючи, зокрема, обмеженість кількості земель цієї категорії, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у попередженні незаконних рубок, пошкоджень, ослаблення, іншого шкідливого впливу на лісовий фонд, у попередженні вичерпання, виснаження лісових ресурсів, у захисті від знищення їх тваринного і рослинного світу. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідної територіальної громади, що виражається у підвищеній увазі до збереження безпечного довкілля, у непогіршенні екологічної ситуації.
Отже, витребування спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, 

протиправно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням цього майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим правовим режимом відповідної земельної ділянки- належністю її до земель лісогосподарського призначення.
Таким чином, враховуючи наведене вище, повернення земельної ділянки лісового фонду із приватної власності становить державний та суспільний інтерес.
Суд також враховує, що має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа –добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
При вирішенні питання про витребування майна з володіння іншої особи потрібно оцінювати наявність або відсутність добросовісності набувача нерухомого майна, на чому неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, постанова від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, постанова від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).
Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
У контексті цього не можна залишати поза увагою суду наданий прокурором висновок експерта № 2260-2261 від 06.04.2022 за результатами проведення судової економічної експертизи, якою визначено розмір спричиненої державі матеріальної шкоди у зв`язку із вибуттям земельної ділянки з постійного користування ДП «Новосанжарське лісове господарство» та знищенням ліових культур, що знаходились в лісовому кварталі 72 виділу 14. Дослідженням встановлено, що в лісовому кварталі 72 виділ 14 Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство» протягом 2011-2016 років здійснювалась висадка однорічних саджанців дуба звичайного та проводились роботи з механізованого доповнення лісових культур. Тобто, вік лісових культур, природного підросту та самосіву, в лісовому кварталі 72 виділ НОМЕР_5 становить 6-10 років.
Задовольняючи вимогу про витребування спірної земельної ділянки, суд оцінює поведінку відповідача ОСОБА_1 як недобросовісну, зокрема суд встановив, що відповідач в силу об`єктивних, видимих природних властивостей спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що ця ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, які були заліснені, з огляду на що відповідач не міг не знати про незаконність набуття ним спірної земельної ділянки, яка в силу закону не може бути передана у приватну власність та не може використовуватися для ведення особистого селянського господарства, тобто з порушенням її цільового призначення.
На підставі наведеного суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 не може вважатися таким, який покладався на легітимність добросовісних дій органу державної влади. 
Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях неодноразово нагадувала, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 61), постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 179).
Отже, суд дійшов висновку про те, що у цій справі витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення позовної вимоги про витребування від відповідача ОСОБА_1 спірної земельної ділянки відповідає критеріям законності, пропорційної та переслідує легітимну мету.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 10 736,00 грн за три позовні вимоги немайнового характеру та за одну вимогу майнового характеру.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення лише позовної вимоги майнового характеру про витребування на користь Держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (Полтавської обласної військової адміністрації) з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9355 га з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053, за яку сплачено судовий збір в сумі 2684,00 грн, з відповідачів має бути стягнута сума судового збору в розмірі по 1342,00 грн з кожного.
На підставі викладеного, керуючись статтями 263-265, 268 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Позов першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Полтавської обласної військової адміністрації, Північно – Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", Товариство з обмеженою відповідальністю «Агростандарт натуральний продукт» про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння – задовольнити частково.
Витребувати на користь Держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (Полтавської обласної військової адміністрації) з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , земельну ділянку площею 1,9355 га з кадастровим номером 5323482200:00:003:0053, нормативно-грошова оцінка якої становить 60 948,35 грн, яка розташована в межах Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава Полтавської області, 36039) на користь Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, код ЄДРПОУ 02910060) судовий збір у розмірі 1342,00 (одна тисяча триста сорок дві грн 00 коп).
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, код ЄДРПОУ 02910060) судовий збір у розмірі 1342,00 (одна тисяча триста сорок дві грн 00 коп). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної 
скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
прокурор: Перший заступник Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області (вул. Покровська, 22, м. Решетилівка Полтавської області, код ЄДРПОУ 02910060);
позивач-1: Полтавська обласна державна адміністрація (Полтавська обласна військова адміністрація) (вул. Соборності, 45, м. Полтава Полтавської області, 36014,  код ЄДРПОУ 00022591);
позивач-2: Північно- Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (вул. Григорфія Сковороди, 86 ,м. Харків Харківської області, 61024);
відповідач-1: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава Полтавської області, 36039);
відповідач-2: ОСОБА_1 (    АДРЕСА_3 );
представник відповідача-2: адвокат Кумечко Марина Сергіївна( вул. Чубинського, 3 оф. 3, м. Полтава Полтавського району Полтавської області, 36000;
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" ( вул. Шота Руставеллі, 9-А, м. Київ Київської області, 01601);
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агростандарт натуральний продукт» (вул. Степового Фронту, 33 а, м. Полтава Полтавської області, 36028)

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області Кашуба М.І.

Повний текст рішення складено 21.05.2026.