КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/6281/2026
справа №381/1103/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Працевитим Геннадієм Олександровичем, на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Осаулової Н.А., повне рішення складено 26 листопада 2025 року,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» про визнання кредитного договору недійсним, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У липні 2024 року ТОВ "Факторинг Партнерс" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вимоги позову мотивує тим, що 29 листопада 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено договір №4610630, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у пункті 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Позикодавець із свого боку належним чином виконав зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами.
Разом з цим, відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
Вказує, що 26 липня 2024 року укладено договір №26-07/2024, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №4610630.
У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору загальний розмір заборгованості за договором №4610630 від 29 листопада 2021 року, що підлягає стягненню з відповідачки становить 43 065,00 гривень, з яких:
- заборгованість за основним зобов`язанням - 9 900,00 гривень;
- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 32 175,00 гривень;
- заборгованість за комісією - 990,00 гривень;
Вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат включає 2 422,40 гривень сплату судового збору за подання позовної заяви та 13 000,00 гривень - витрати на професійну правничу допомогу.
Мотивуючи наведеним, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №4610630 від 29 листопада 2021 року у розмірі 43 065,00 гривень; понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу 13 000,00 гривень.
26 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом про захист прав споживачів.
В обґрунтування вимог зустрічного позову вказує, що договір №4610630 не містить доказів його підписання із сторони кредитора та позичальника, а тому, на переконання ОСОБА_1 , є недійсним.
Зазначає, що не отримувала жодних смс-повідомлень з одноразовим ідентифікатором та, відповідно, не вводила його на сайті кредитодавця для підписання договору. До того ж, на договорі будь-які підписи відсутні.
Мотивуючи наведеним, просить визнати недійсним кредитний договір №4610630 від 29 листопада 2021 року, сторонами якого зазначено ОСОБА_1 та ТОВ "МІЛОАН" (правонаступником якого є ТОВ "Факторинг Партнерс").
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2025 року позов ТОВ "Факторинг Партнерс" задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" заборгованість за Договором про споживчий кредит №4610630 (індивідуальна частина) від 29 листопада 2021 року в загальному розмірі 42 075,00 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 9 900,00 грн; заборгованість за процентами - 32 175,00 грн.
У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ "Факторинг Партнерс" про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" судовий збір у сумі 2 366,68 грн та витрати на правову допомогу у сумі 8 000,00 грн.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що надані позивачем докази підтвердили укладення кредитного договору в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора. Крім того, банківська виписка підтвердила фактичне отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 9 900 грн, що свідчить про реальність правочину та виникнення зобов`язання з повернення кредиту і сплати процентів.
Також суд встановив факт переходу права вимоги до позивача на підставі договору факторингу.
Разом з цим, суд з посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц, та положення Закону України "Про захист прав споживачів" визнав неправомірним нарахування комісії за видачу кредиту. Суд зазначив, що надання кредиту є обов`язком банку і не може оплачуватися як окрема послуга. Відтак, умова договору про сплату комісії є нікчемною, а вимога про її стягнення - безпідставною.
Суд погодився із порядком нарахування процентів та зробив висновок про обґрунтованість позову в частині стягнення тіла кредиту та процентів.
Суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним, оскільки вказав, що доводи відповідачки про неукладення договору не знайшли підтвердження. Суд встановив, що договір укладено належним чином, а електронна форма та спосіб підписання відповідають вимогам закону. При цьому відповідачка не надала жодних належних доказів того, що не здійснювала дій щодо укладення договору або що її дані були використані без її волі.
Суд також звернув увагу на суперечливість позиції відповідачки, оскільки остання одночасно заперечувала факт укладення договору і вимагала визнати його недійсним. Проте така позиція є несумісною, оскільки недійсним може бути лише укладений правочин.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Працевитим Г.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права.
Вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову та задовольняючи вимоги позивача, фактично залишив поза належною оцінкою ключові доводи відповідачки щодо відсутності належних доказів укладення кредитного договору у передбаченій законом формі та недоведеності як факту видачі кредитних коштів, так і правомірності їх подальшого нарахування.
Вказує, що матеріали справи свідчать, що позивачем на підтвердження укладення договору про споживчий кредит №4610630 від 29 листопада 2021 року надано лише його скановану копію та паспорт споживчого кредиту, при цьому сам договір не містить жодного підпису позичальника у будь-якому вигляді, зокрема ані одноразового ідентифікатора, ані кваліфікованого електронного підпису. Посилання позивача на те, що підпис є прихованим та відображається лише при відкритті файлу у відповідному програмному забезпеченні, не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки Закон України "Про електронну комерцію" не передбачає існування таких підписів як способу підтвердження волевиявлення сторін.
Зазначає, що із наданого договору убачається, що підпис кредитора не підтверджений належним чином, оскільки відсутні сертифікати кваліфікованого електронного підпису, протоколи накладення підпису, а при перевірці файлу відображається інформація про недійсність підпису у зв`язку зі зміною або пошкодженням документа. За таких обставин наданий документ не може вважатися оригіналом електронного доказу у розумінні статті 100 ЦПК України, а отже не є належним і допустимим доказом укладення договору.
Суд першої інстанції також не надав оцінки доводам відповідачки щодо відсутності доказів фактичного надання кредитних коштів. Сам по собі текст договору або розрахунок заборгованості не підтверджує передачу грошових коштів позичальнику, тоді як позивач не надав жодних платіжних документів чи виписок, які б свідчили про зарахування коштів на рахунок відповідачки саме від ТОВ "Мілоан".
Вказує, що суд безпідставно погодився із наданим розрахунком позивача, не перевіривши його відповідність умовам договору та вимогам закону. Істотні умови договору передбачають суму кредиту 9 900,00 грн строком на 20 днів із нарахуванням процентів у розмірі 1,25% на день протягом строку кредитування та одноразової комісії 10%. Загальна вартість кредиту за цих умов становить 13 365,00 грн. Водночас позивач заявив до стягнення 43 065,00 грн, з яких 32 175,00 грн становлять проценти, нараховані після спливу строку кредитування.
Зазначає, що нарахування таких процентів обґрунтовувалося різними правовими підставами на різних стадіях розгляду справи. Спочатку позивач посилався на пункт 4.2 договору та застосування частини 2 статті 625 ЦК України як підставу для нарахування процентів за прострочення, однак у подальшому, вже після закриття підготовчого провадження та під час розгляду справи по суті, подав новий розрахунок, в якому змінив підставу нарахування на положення договору про автопролонгацію. Така зміна фактичних обставин, на яких ґрунтуються вимоги, на переконання скаржниці, є зміною підстав позову, що відповідно до статті 49 ЦПК України допускається лише у визначені процесуальні строки та шляхом подання відповідної заяви. Позивач цих вимог не дотримався, а суд, всупереч положенням статті 83 ЦПК України, прийняв та поклав в основу рішення докази, подані з пропуском строків без поважних причин.
Звертає увагу, що розмір нарахованих процентів є явно неспівмірним та таким, що суперечить вимогам законодавства про захист прав споживачів. Нарахування 5% на день після спливу строку кредитування (що еквівалентно 1800% річних) не відповідає правовій природі процентів як плати за користування кредитом і фактично є санкцією за порушення зобов`язання. Такий розмір відповідальності створює істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін на шкоду споживача, що прямо заборонено статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів".
Зазначає, що проценти за користування кредитом можуть нараховуватися лише в межах строку кредитування, а після його спливу можливе застосування лише заходів відповідальності, передбачених законом, зокрема процентів річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких підлягає оцінці судом з точки зору розумності та пропорційності. Суд першої інстанції не врахував ці підходи та безпідставно стягнув проценти у повному заявленому розмірі.
Уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про доведеність факту укладення договору, наявність заборгованості та її розмір, не дослідив належним чином докази, допустив істотні порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Сукупність наведених обставин є підставою для його скасування.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
13 лютого 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "Факторинг Партнерс" на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву посилається на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги.
Вказує, що 29 листопада 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" та статей 205, 207, 638, 1054, 1055 ЦК України укладено договір про споживчий кредит №4610630 в електронній формі. Факт підписання підтверджується довідкою про ідентифікацію, LogFile, даними BankID НБУ та відображенням підпису в електронному примірнику договору. Використаний одноразовий ідентифікатор був направлений на номер телефону, який сама відповідачка зазначає у скарзі, що підтверджує її участь у правочині.
Факт видачі кредитних коштів підтверджується довідкою платіжної установи ТОВ «ФК "Елаєнс", яка має статус первинного документа відповідно до законодавства про платіжні послуги, а також випискою АТ "Універсал Банк", що підтверджує зарахування 9 900 грн на картку відповідачки.
Щодо нарахування процентів вказує, що їх нараховано відповідно до умов договору: 1,25% на день у межах строку кредитування та 5% на день у період пролонгації (до 60 днів), що прямо передбачено договором. Жодних штрафних санкцій за статтею 625 ЦК України не застосовувалося.
Звертає увагу, що умови договору є справедливими, оскільки відповідач добровільно приєдналась до них, маючи при цьому можливість відмовитися від укладення договору. Зазначає, що сам факт високих процентів не свідчить про несправедливість умов, якщо позичальник був належно поінформований.
Відповідачка не надала жодних належних доказів на спростування вимог позивача чи відсутності заборгованості, а зустрічний позов фактично спрямований на ухилення від виконання зобов`язань.
З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції законним.
Вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 15 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
20 березня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення адвоката Працевитого Г.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 .
Вказує на необґрунтованість доводів та тверджень, викладених позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.
Щодо доказів укладення кредитного договору №4610630 від 29 листопада 2021 року вказує, що сам позивач визнає відсутність підпису відповідачки як у тексті договору, так і в паспорті споживчого кредиту та розділі «Реквізити сторін». Наданий ТОВ «Факторинг Партнерс» електронний документ не містить ані КЕП, ані одноразового ідентифікатора у візуально перевіреній формі, що ставить під сумнів факт належного підписання правочину.
Відповідно до статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій електронній копії. На виконання ухвали суду від 26 травня 2025 року позивач надав DVD-R носій, однак і ці файли не містять відображеного підпису відповідачки, що не було належним чином досліджено судом першої інстанції.
Вказує, що довідка про ідентифікацію, на яку посилається позивач, є односторонньо створеним документом, не передбаченим Законом України "Про електронну комерцію", не є первинним бухгалтерським чи електронним доказом та не може підтверджувати факт укладення договору.
Уважає, що посилання на довідку ТОВ "ФК "Елаєнс" є неналежним доказом, оскільки вона складена односторонньо та не є банківським платіжним документом. При цьому позивач не надав самого договору, який би підтверджував повноваження ТОВ «Елаєнс» здійснювати перекази за спірними кредитними договорами.
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту укладення договору, ані належного волевиявлення відповідачки на його підписання.
Вказує на зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки протягом розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово обґрунтовував позовні вимоги посиланням на пункт 4.2 договору та статтю 625 ЦК України щодо нарахування процентів після строку кредитування, що підтверджується поданими 31 березня 2025 року, 21 квітня 2025 року та 20 травня 2025 року письмовими поясненнями.
Лише на пізній стадії розгляду справи позивач змінив підхід та фактично почав посилатися на інші положення договору (зокрема пункти 2.3.1.1, 2.3.1.2), не обґрунтувавши поважність причин несвоєчасного подання відповідних доводів і доказів. При цьому відповідачка була позбавлена можливості повноцінно заперечити проти нових підстав позову, оскільки вони не заявлялись своєчасно.
Такі дії суперечать принципам змагальності та добросовісності учасників процесу, та мають ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки спрямовані на штучну зміну правової позиції після завершення процесуального обміну доводами.
Просить вимоги апеляційної скарги задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.
В судовому засіданні представник ТОВ "Факторинг Партнерс" - адвокат Сердійчук О.Л. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Працевитий Г.О. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ТОВ "Факторинг Партнерс" - адвоката Сердійчука О.Л., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Згідно даних анкети-заяви на кредит №4610630, створеної на сайті miloan.ua, позичальник ОСОБА_1 погодила умови кредитування згідно кредитного договору, а також повідомила кредитодавцю персональні дані, у тому числі, РНОКПП НОМЕР_1 , номер мобільного телефону: НОМЕР_2 , електрону пошту, номер паспорту, адресу реєстрації та приживання (том 1 а.с.78-79).
Анкета-заява на кредит №4610630 також містить відомості про процес оформлення та розгляду заяви 4610630: заповнення заяви 2021-11-27 01:37:19; автоматична перевірка 2021-11-27 01:37:29; перевірка у БКІ 2021-11-27 01:37:49; скоринг 2021-11-27 01:37:55; перевірка у БКІ 2021-11-27 01:37:55; скоринг 2021-11-27 01:38:11; верифікація за телефоном 2021-11-27 01:38:12; заповнення заяви 2021-11-27 10:16:51; автоматична перевірка 2021-11-29 01:17:57; перевірка у БКІ 2021-11-29 01:18:11; скоринг 2021-11-29 01:18:22; перевірка у БКІ 2021-11-29 01:18:23; скоринг 2021-11-29 01:19:00; верифікація за телефоном 2021-11-29 01:19:04; підписання договору 2021-11-29 01:22:57; 2021-11-29 01:23:40; оброблено 2021-11-29 01:23:40.
За відомостями анкети-заяви по заяві 4610630 прийнято рішення: погоджено, дата рішення 2021-11-29. Погодженні умови кредитування по заяві 4610630: замовлена сума ? 9 900,00 грн; замовлений строк ? 20 днів; погоджена сума ? 9 900,00 грн; погоджений строк ? 20 днів; комісія за надання ? 10% одноразово; ставка процентів ? 1,25% за кожен день користування (том 1 а.с. 78-79).
Матеріали справи містять примірник договору про споживчий кредит №4610630 від 29 листопада 2021 року відповідно до якого кредитодавець (ТОВ "Мілоан") зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений пунктом 1.3. Договору надати позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Згідно пункту 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 9900,00 грн у валюті: Українські гривні.
Згідно пункту 1.3. договору кредит надається строком на 20 днів з 29.11.2021 (строк кредитування).
Згідно пункту 1.4. договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 19 грудня 2021 року.
Згідно пункту 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2 475.00 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно пункту 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2.3. договору визначено порядок пролонгації строку кредитування.
Так, згідно пункту 2.3.1. договору продовження вказаного в пункті 1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: 2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. 2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.
У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 6.2. договору розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS- повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS- повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству.
В пункті 10 договору зазначено реквізити сторін. У графі позичальник вказано ОСОБА_1 , код: НОМЕР_1 , паспорт: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації (проживання): АДРЕСА_1 , телефон: НОМЕР_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 50-58).
Згідно даних довідки про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір 4610630 від 29 листопада 2021 року, ідентифікована товариством. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): V70073, час відправки ідентифікатора позичальнику ? 29.11.2021.; номер, на який відправлено ідентифікатор ? +380937568384 (том 1 а.с.89).
Згідно даних листа БТ/Е-5036 від 06 червня 2025 року убачається, що банківська карта НОМЕР_4 була емітована Банком на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Щодо поповнення картки вказано, що 29 листопада 2021 року надійшло зарахування коштів у сумі 9 900,00 гривень (том 2 а.с. 133). Факт зарахування коштів підтверджується даними виписки із банківського рахунку.
26 липня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до якого клієнт - первісний кредитор відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287 052 895,25 гривень, а фактор здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржниками (том 1 а.с. 18-25).
26 липня 2024 року ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг Партнерс" на виконання умов договору факторингу №26-07/2024 підписано акт приймання-передачі реєстру боржників. Відповідно до пункту 1 акту приймання-передачі клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників для друку складеного у вигляді електронного документу з накладенням КЕП у "ВЧАСНО" на 432 сторінках, після чого, з урахуванням умов договору факторингу №26-07/2024 від 26 липня 2024 року, від клієнта до фактора переходять права грошової вимоги заборгованості від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників, зазначених у реєстрі боржників (том 1 а.с. 44).
Згідно даних реєстру боржників від 26 липня 2024 року убачається, що ТОВ "Мілоан" відступив ТОВ "Факторинг Партнерс" право вимоги до ОСОБА_1 на суму 43 065,00 гривень (том 1 а.с. 46-49).
Згідно даних довідки, виданої ТОВ "ФК "Елаєн" убачається, що така видана ТОВ "Мілоан" на підставі договору №40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ "ФК "Елаєнс" та ТОВ "Мілоан", і підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі. Із графи деталі операції убачається, що 29 листопада 2021 року на рахунок № НОМЕР_5 перераховано 9 900,00 гривень. Номер операції e828ab8e-a7b0-46b4-af4f-ae8679f05d8e_637737854229862544.У графі призначення платежу вказано "кошти згідно договору 4610630" (том 1 а.с. 90).
З даних розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що станом на 21 лютого 2025 року заборгованість за договором №4610630 становить 43 065,00 гривень, з яких: 9 900,00 гривень - тіло кредиту; 32 175,00 гривень - заборгованість за процентами; 990,00 гривень - заборгованість за комісією (том 1 а.с. 14).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір ? це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 цієї статі).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675).
Отже із аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (відповідача). або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю).
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (стаття 513 ЦК України).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує на таке.
Доводи апеляційної скарги щодо зловживання позивачем процесуальними правами та фактичну зміну підстав нарахування колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Так, звертаючись до суду із позовом позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості на суму 43 065,00 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 9 900,00 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 32 175,00 гривень; заборгованість за комісією - 990,00 гривень.
Із змісту позовної заяви убачається, що така дійсно має посилання на положення частини 2 статті 625 ЦК України, проте фактично вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат позивачем не заявлено.
Крім цього, твердження скаржниці про те, що при звернення до суду із позовом позивач не посилався на пролонгацію договору є безпідставні, оскільки на 2 сторінці позовної заяви позивач зазначає про можливість пролонгації договору та порядок такої пролонгації.
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність факту надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає таке.
Матеріали справи містять як довідку платіжної установи про здійснення переказу грошових коштів із зазначенням призначення платежу, так і інформацію банківської установи щодо зарахування 29 листопада 2021 року на банківську картку, емітовану на ім`я відповідачки, грошових коштів у сумі 9 900,00 гривень.
Зазначені докази узгоджуються між собою за датою, сумою та реквізитами отримувача, що у сукупності підтверджує факт перерахування кредитних коштів саме відповідачці.
Крім цього, матеріали справи містять виписку із банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідачки, яка містить відомості про зарахування на її рахунок 9 900,00 гривень.
Доводи скаржниці щодо того, що в банківській виписці відсутній дані щодо відправника суд відхиляє як безпідставні, оскільки оцінені судом докази в сукупності дозволяють зробити висновок, що зарахування коштів відбулось на підставі укладеного договору.
Посилання апеляційної скарги на те, що довідка фінансової установи не є належним доказом, не спростовують наведених висновків, оскільки вона оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, зокрема банківською інформацією, яка безпосередньо підтверджує зарахування коштів на рахунок відповідачки.
Крім того, доводів на спростування того факту, що банківський рахунок, на який здійснено зарахування кредитних коштів, відповідачці не належить, апеляційна скарга не містить.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність та неспівмірність нарахованих процентів, колегія суддів виходить із такого.
Умовами кредитного договору передбачено як розмір процентної ставки у межах строку кредитування (1,25% на день), так і стандартну (базову) процентну ставку у розмірі 5% на день, яка застосовується у разі продовження строку користування кредитом.
Як убачається зі змісту договору, продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі подальшого користування кредитними коштами після спливу визначеного строку, тобто за наявності фактичної поведінки позичальника, спрямованої на невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту.
Таким чином, нарахування процентів за підвищеною ставкою пов`язане не із застосуванням штрафних санкцій, а із оплатою за користування грошовими коштами у період прострочення, що прямо передбачено умовами договору, з якими відповідачка погодилася при його укладенні.
Доводи апеляційної скарги про те, що такі проценти є фактично санкцією та підлягають обмеженню положеннями статті 625 ЦК України, є помилковими, оскільки у даному випадку позивач не заявляв вимог про стягнення інфляційних втрат чи 3% річних, а здійснив нарахування процентів відповідно до умов договору.
При цьому сам по собі значний розмір процентної ставки не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, якщо позичальник добровільно погодився на такі умови та був належним чином поінформований про їх зміст.
Щодо посилань апеляційної скарги на порушення прав споживача та наявність істотного дисбалансу прав і обов`язків сторін, колегія суддів зазначає, що відповідачка, укладаючи договір, мала можливість ознайомитися з його умовами, відмовитися від його укладення або обрати інший фінансовий продукт.
При цьому суд першої інстанції надав оцінку умовам договору в частині комісії за надання кредиту та дійшов висновку про їх нікчемність, що свідчить про перевірку договору на відповідність вимогам законодавства про захист прав споживачів.
Позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні комісії не оскаржено.
Інших підстав для визнання умов договору несправедливими чи такими, що порушують баланс прав сторін, матеріали справи не містять.
Щодо доводів апеляційної скарги про недопустимість електронних доказів, наданих позивачем, колегія суддів зазначає, що такі докази були подані у спосіб, передбачений процесуальним законом, у тому числі на електронному носії, досліджені судом першої інстанції та оцінені у сукупності з іншими доказами.
Факт незгоди сторони з оцінкою доказів не свідчить про їх недопустимість.
Щодо тверджень скаржника про непідписання, та, як наслідок, неукладеність договору про споживчий кредит №4610630 від 29 листопада 2021 року, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронного правочину є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
При цьому законодавство не ставить у залежність дійсність електронного правочину від обов`язкового візуального відображення у тексті договору окремого графічного підпису особи, оскільки у випадку укладення договору шляхом електронної взаємодії сторін ідентифікація особи та підтвердження її волевиявлення можуть здійснюватися у спосіб, передбачений Законом України "Про електронну комерцію", зокрема шляхом застосування одноразового ідентифікатора.
У судовому засіданні колегією суддів оглянуто електронний примірник договору про споживчий кредит №4610630 від 29 листопада 2021 року, наданий представником позивача, із даних якого убачається, що такий договір підписано одноразовим ідентифікатором V70073 29 листопада 2021 року о 12 годині 23 хвилини.
Вказані відомості узгоджуються із даними довідки про ідентифікацію клієнта ТОВ "Мілоан", відповідно до якої акцепт договору позичальником здійснено шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора V70073, що направлено на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , зазначений відповідачкою під час проходження процедури оформлення кредиту.
При цьому матеріали справи містять не лише примірник електронного договору, а й анкету-заяву на отримання кредиту, дані щодо проходження відповідачкою процедури ідентифікації, інформацію про формування кредитної заявки, погодження умов кредитування та факт подальшого перерахування кредитних коштів на банківську картку, емітовану на ім`я ОСОБА_1 .
Колегія суддів враховує, що відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Водночас саме по собі заперечення відповідачкою факту використання одноразового ідентифікатора без надання належних та допустимих доказів втрати доступу до номера телефону, несанкціонованого використання її персональних даних чи вчинення дій іншими особами не може спростовувати встановлені судом обставини укладення договору.
Крім цього, факт подальшого отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 9 900,00 грн, перерахованих у день укладення договору, додатково підтверджує реальність правочину та вчинення сторонами дій на його виконання.
Посилання апеляційної скарги на те, що електронний примірник договору не містить підпису у вигляді окремого візуального позначення або кваліфікованого електронного підпису, колегія суддів відхиляє, оскільки у спірних правовідносинах сторони погодили саме спосіб підписання договору одноразовим ідентифікатором, що прямо передбачений статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Таким чином, сукупність досліджених доказів підтверджує наявність волевиявлення відповідачки на укладення договору, дотримання сторонами передбаченої законом форми правочину та факт виникнення між сторонами договірних правовідносин.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про неукладеність кредитного договору є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, у зв`язку із чим не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Працевитим Геннадієм Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2025 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова