Справа № 201/11092/25
 
Провадження № 2/201/997/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
22 квітня 2026 року   Соборний районний суд міста Дніпра
в складі головуючого судді Батманової В.В.
при секретарі Головко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Соборного районного суду міста Дніпра в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, 

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, ОСОБА_1 , є законним власником частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.03.2024 за виконавчим провадженням 66355672, частку квартири належну ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі частки було передано позивачу в якості погашення заборгованості. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інші співвласниками нерухомого майна є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Проте фактично позивач позбавлена можливості користуватися своєю власністю оскільки відповідачі не надали позивачу ключів від вхідних дверей, фактично не допускають позивача до квартири.
З метою захисту свого права позивач зверталася до правоохоронних органів. Однак у відповіді ГУНП у Дніпропетровській області від 08.08.2025 №432/10-34508 зазначено, що це питання належить до сфери цивільно-правових відносин і має вирішуватися виключно у судовому порядку.
У зв`язку з викладеним просить суд зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкод у подальшому користуванні квартирою. У разі зміни вхідних замків у квартиру – надати нові копії ключів впродовж 8 годин. Визначити порядок користування квартирою, виділивши ОСОБА_1 одну кімнату площею 13,9 кв.м. для проживання, а приміщення загального користування (кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор) залишити у спільному користуванні.
В судовому засіданні 16.04.2026 представник позивача адвокат Неміріч І.І. підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позову, просив позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кулик І.Я. в судовому засіданні 16.04.2026 позов не визнав, заперечував проти задоволення позову, наголосив на тому, що частка права власності позивача на квартиру є незначною, мешкати разом із відповідачами позивач не має наміру.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.
Вислухавши думки сторін, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. 
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 , є законним власником частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Постановою державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.03.2024 за виконавчим провадженням 66355672, частку квартири належну ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі частки було передано позивачу в якості погашення заборгованості. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інші співвласниками нерухомого майна є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Спірна квартира має загальну площу 53,7 кв.м., житлову площу 32,9 кв.м., складається з двох житлових кімнат площею 13,9 кв.м. та 19,0 кв.м, кухні, ванної кімнати, вбиральні та коридора.
На даний час між сторонами склалися неприязні стосунки та відповідачі перешкоджають позивачу користуватися квартирою.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Сторони у добровільному порядку не досягли згоди щодо порядку та способу спільного користування спірною квартирою, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, а тому безпідставними є доводи відповідача про відсутність доказів існування між сторонами неприязних відносин, чи спору щодо користування квартирою.
Суд критично ставиться до посилань представника відповідача на той факт, що частка позивача в праві власності є незначною та виділ їй у користування кімнати площею 13,9 кв.м. порушить права відповідач з огляду на наступне.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.
Аналіз положень статті 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 та постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21), від 06 лютого 2023 року у справі № 607/22941/21 (провадження № 61-12444св22), від 18 грудня 2024 року у справі № 203/5356/23 (провадження № 61-13543св24).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На думку суду запропонований позивачем порядок користування квартирою відповідатиме інтересам усіх проживаючих у ній осіб.
З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 141 Цивільно - процесуального кодексу України у разі задоволення позову сплачений судовий збір покладається на відповідача. 
На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 316,321,391 ЦК України та керуючись ст.ст. 4,13,76,77,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.
Усунути позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкоди у праві користування житловим приміщенням шляхом її вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та покладення на відповідачі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) зобов`язання передати позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ключі від вхідних дверей квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , а саме: у користування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виділити житлову кімнату площею 13,9 кв. м, у користування ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) виділити житлову кімнату площею 19,0 кв. м, кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридор залишити у загальному користуванні.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 605 ( шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 605 ( шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст судового рішення виготовлений 30 квітня 2026 року.

Суддя: В.В. Батманова