ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2026 року місто Київ.
Справа № 761/2006/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3834/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києвавід 14 жовтня 2025року (у складі судді Пономаренко Н.В.)
у справі за заявою  ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у справі№761/2006/20за скаргою  ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенко В. А., боржник - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива»

ВСТАНОВИВ

До суду через систему ЄСІТС підсистему «Електронний суд» надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у справі №761/2006/20 в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, відповідно до якої просить суд: - зобов`язати особисто керівника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» з ринку - Білай Ольгу Сергіївну (РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця роботи: АДРЕСА_1 ) подати до суду звіт про виконання постанови Верховного Суду від 03 липня 2023 року в цивільній справі №761/2006/20 в частині стягнення судових витрат, у тридцяти-денний строк з дня отримання ухвали суду.
В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року у справі №761/2006/20 (провадження 4-с/761/133/2022) задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лісовенка Володимира Антоновича, заінтересована особа (боржник) Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ЄДРСР №104586108). В подальшому, за наслідками касаційного перегляду вказаної справи, постановою Верховного Суду від 03 липня 2023 року (ЄДРСР №112030244) касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу суду апеляційної інстанції - залишено без задоволення; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» з ринку на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, у розмірі 2000 грн.
У заяві зазначено, що 02 серпня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва видано відповідний виконавчий лист про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінансові ініціативи» судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. на користь ОСОБА_1 .
Зазначав, що попри усі вчинені державним виконавцем виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, судове рішення про стягнення судових витрат у справі №761/2006/20 - залишається невиконаним.
Заява мотивована тим, що керуючись нормами щодо обов`язковості судових рішень (ст.129-1 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.18 ЦПК України) та, враховуючи конституційний обов`язок держави забезпечити виконання будь-якого судового рішення, яке набрало законної сили, заявник ОСОБА_3 вважав за необхідне звернутися до суду з цією заявою про зобов`язання подати звіт про виконання вказаної постанови Верховного Суду від 03 липня 2023 року у справі №761/2006/20 - в порядку, встановленому статтею 453-1 ЦПК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 27 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, неповного встановлення обставин справи.
Вказує, що у даній справі позов був поданий до ОСОБА_4 суб`єктом владних повноважень, а саме уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від імені неплатоспроможного банку ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива", у задоволенні якого судом було відмовлено, у зв`язку з чим неодноразово ухвалювались судові рішення про стягнення судових витрат на користь відповідача з позивача.
Відтак вважає, що рішення у даній справі не виконується саме Фондом гарантування вкладів фізичних осіб як суб`єктом владних повноважень та суб`єктом державного сектору економіки, що охоплюється диспозицією частини четвертої статті 453-1 ЦПК України. За змістом цієї норми суд зобов`язує такого боржника подати звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору, отже висновки суду першої інстанції про неможливість задоволення заяви Стягувача є помилковими.
Звертає увагу, що код Боржника, зазначений у відповідному виконавчому листі від 02 серпня 2023 року, відповідає коду Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

6 травня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» на апеляційну скаргу, яким просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою. Крім того звертає увагу, що кошти неплатоспроможного банку та всі надходження на його користь зараховуються на накопичувальний рахунок неплатоспроможного банку відкритий в НБУ. Саме з такого рахунку проводяться розрахунки з кредиторами й оплата витрат на здійснення процедури ліквідації.
Зазначає, що подана стягувачем заява про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення за своїми наслідками фактично спрямована зобов`язати керівника боржника ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» вчинити необхідні дії стосовно перерахування витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу без врахування вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник Пат «КБ «Фінансова ініціатива»Павликівський В.І. заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2022 скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенко Володимир Антонович, боржник: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», про визнання протиправною та скасування постанови і зобов`язання вчинити дії, - задоволено. Визнано протиправною та скасувано постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенка Володимира Антоновича від 31 січня 2022 року про закінчення без виконання виконавчого провадження НОМЕР_2 за виконавчим листом у справі №761/2006/20, виданим 01 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва. Зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - прийняти до виконання виконавчий лист №761/2006/20, виданий 01 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення. Зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання вказаної ухвали. Стягнуто з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3200 грн. (Т. 1 а.с. 44-48).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.09.2022 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», поданої через представника Павликівського Володимира Івановича, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенко Володимир Антонович, боржник: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», про визнання протиправною та скасування постанови і зобов`язання вчинити дії (Т. 1 а.с. 139)
Постаново Верховного Суду від 03.07.2023 у вказаній справі касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» з ринку залишено без задоволення. Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року залишено без змін. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» з ринку на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, у розмірі 2 000 грн. (201-207).
З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 від 11.08.2023 з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа №761/2006/20, виданого 02.08.2023 Шевченківським районним судом м. Києва, відповідно до якого стягнуто 2000 грн. з ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 , а також стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2024 року у справі № 761/2006/20 заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Виправлено помилку у виконавчому листі від 02.08.2023 року, який видано Шевченківським районним судом м. Києва на підставі постанови Верховного Суду від 03.07.2023 року у справі №761/2006/20 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенко В.А., боржник: ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», про визнання протиправною та скасування постанови і зобов`язання вчинити дії, а саме: замість зазначення боржником ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вказати - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» з ринку.
29.01.2025 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красноштан І.Л. винесено Постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних у ВП № НОМЕР_3, якою внести зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження відносно боржника, зазначивши боржником - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» з ринку.
Відповідно до відомостей, які містяться в АСВП станом на 03.02.2025 року, виконавче провадження НОМЕР_4, не завершено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що у виконавчому провадженні НОМЕР_4 примусове виконання судового рішення (постанова Верховного суду в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу) здійснюється у справі за результатами розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця, поданої в порядку судового контролю за виконанням рішення у справі №761/2006/20, в порядку визначеному статтями 447-1 - 450 ЦПК України, що не підпадає під перелік цивільних справ, визначених ч.1 ст.453-1 ЦПК України. Суд дійшов висновку, що неможливість державного виконавця стягнути з банку в примусовому порядку судові витрати на правничу допомогу за постановою Верховного Суду від 03.07.2023 року, безпосередньо пов`язана із законодавчим обмеженням і на підставі ч. 1 ст. 453-1 ЦПК України, суд не вправі втручатися в черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів, визначений ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно до положень ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.
Згідно ст.129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд
Так, судовий контроль за виконанням судових рішень встановлено розділом VII ЦПК України.
Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з ч. 1 ст. 453-1 ЦПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах: 1) що виникають із трудових правовідносин; 2) що виникають із сімейних правовідносин; 3) щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення; 4) щодо відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; 5) щодо відшкодування моральної шкоди; 6) щодо захисту прав споживачів; 7) щодо захисту честі, гідності та ділової репутації; 8) в інших спорах немайнового характеру.
Аналізуючи наведену норму процесуального закону, суд звертає увагу, що перелік цивільних справ, у яких може бути зобов`язано боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є вичерпним, та містить чіткий перелік категорій справ за виключенням ч. 4 ст. 453-1 ЦПК України (спори немайнового характеру).
З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 примусове виконання судового рішення (постанови Верховного Суду) здійснюється у справі за результатами розгляду скарги про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця та зобов`язання вчинити дії у справі №761/2006/20, , що не підпадає під перелік цивільних справ, визначених ч.1 ст.453-1 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.453-2 ЦПК України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 , оскільки дана справа не відноситься до переліку цивільних справ, у яких може бути зобов`язано боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що боржником за даним виконавчим провадженням є суб`єкт владних повноважень, а відтак суд мав керуватись ч. 4 ст. 453-1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.
Згідно з частиною сьомою статті 104 ЦК України особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність» цей Закон регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків.
Як зазначено у частині першій статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.
Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку становить основну функцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який, на підставі статті 6 вказаного Закону, у межах своїх функцій та повноважень здійснює заходи щодо проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі, шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.
Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).
На підставі пунктів 1, 2, 3 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.
У частині третій статті 48 цього Закону визначено, що усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко визначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.
Особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність»(згідно з частиною четвертою статті 110 ЦК України).
Відповідно до частини сьомої статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
У частині четвертій статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.
Аналіз зазначених законодавчих норм свідчить про те, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено правонаступництво банку у разі його ліквідації.
Норми спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять положень щодо визнання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правонаступником банківської установи, у тому числі, у зв`язку з проведенням ліквідації останньої.
Отже, незалежно від того, проведена ліквідація банку, чи ні, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку відповідно до положень законодавства України, оскільки він здійснює лише владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 334/8020/18 (провадження № 61-7616 св 20), від 20 жовтня 2020 року у справі № 334/401/14 (провадження № 61-11495 св 20), від 25 лютого 2021 року у справі № 333/4351/18 (провадження № 61-5924 св 20), від 02 червня 2022 року у справі № 908/1174/17, від 19 жовтня 2022 року у справі № 161/8815/13-ц (провадження № 61-5736 св 22), від 10 травня 2023 року у справі № 442/8065/21 (провадження № 61-11260 св 22), від 06 лютого 2024 року у справі № 761/13085/14-ц (провадження № 61-18757 св 23) і така судова практика є незмінною.
З огляду на зазначене, у даній справі та відповідно у виконавчому проваджені № НОМЕР_3 боржником визначено банк, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб чи уповноважену ним особу, яка здійснює керівництво та представництво інтересів банку, який перебуває у процесі ліквідації, а відтак не підпадає під дію ч. 4 ст. 453-1 ЦПК України.
Апеляційний суд враховує, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», перебуваючи в процедурі ліквідації, в силу положень ч.2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позбавлений можливості позачергового відшкодування витрати на правову допомогу шляхом добровільного перерахування коштів на рахунок стягувача чи органу державної виконавчої служби.
Відтак, неможливість державного виконавця стягнути з банку в примусовому порядку судові витрати на правничу допомогу безпосередньо пов`язана із законодавчим обмеженням і на підставі ч. 1 ст. 453-1 ЦПК України суд не вправі втручатися в черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів, визначений ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті заяви та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, доводи, викладені заявником ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києвавід 14 жовтня 2025року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 11 червня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова