справа № 754/8819/25
головуючий у суді І інстанції Саламон О.Б.
провадження № 22-ц/824/3309/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України 

19 травня 2026 року м. Київ 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
У червні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до  ОСОБА_1 , у якому просило суд: стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №17.10.2023-010000746 у розмірі 23 525 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12 500 грн, процентів у розмірі 11 025 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 11 жовтня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір (оферти) № 11.10.2023-100002424, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 12 500 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 11 жовтня 2023 року, строком на 35 днів з кінцевою датою повернення кредиту 14 листопада 2023 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. 
Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Кредитний договір (оферти) № 11.10.2023-100002424 переоформлено шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору (оферти) № 17.10.2023-010000746 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. 
ОСОБА_1 підписано електронним цифровим підписом пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 12 500 грн, а отже акцептовано у мови договору.
Позичальником ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 11.10.2023-100002424 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку.
Під час ідентифікації позичальника ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.
Позивач виконав умови договору шляхом перерахунку коштів відповідачу. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 23 525 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12 500 грн, процентів у розмірі 11 025 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр».
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем ТОВ «Споживчий центр» не надано належних доказів та не доведено факту перерахування кредитних коштів відповідачу на виконання умов кредитного договору № 17.10.2023-010000746 від 17 жовтня 2023 року та фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а відтак підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому у позові розмірі відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Споживчий центр» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем підписувався кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - 0689505301.
Відповідач не заперечував, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_1 належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.
Вказує, що сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що є його процесуальним обов`язком.
Зазначає, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № 2377459333, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу.
Позивачем перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу - Liqpay. Відтак, квитанція і є первинним платіжним документом.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Зачепіло З.Я. подано письмові пояснення, у яких вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У вказаних письмових поясненнях вона посилається на те, що позивачем не надано суду первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують суму заборгованості у розмірі 23 525 грн, факт видачі кредитних коштів та розрахунок заборгованості.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. 
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений електронний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 17 жовтня 2023 року; 2) подання відповідачем заявки 11 жовтня 2023 року; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №11.10.2023-100002424 11 жовтня 2023 року.
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 500 грн, строком на 35 днів з кінцевою датою повернення кредиту 14 листопада 2023 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Квитанція LiqPay від 11 жовтня 2023 року містить призначення платежу з посиланням на номер договору та підтверджує переказ 12 500 грн на картку, реквізити якої відповідач вказав у заявці. 

Між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений електронний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 17 жовтня 2023 року; 2) подання відповідачем заявки 17 жовтня 2023 року; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №17.10.2023-10000746 17 жовтня 2023 року.
Відповідно до заяви позичальника від 17 жовтня 2023 року про перекредитування /зарахування, що є невід`ємною частиною цього договору, вказано, що позичальник просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 12 500 грн за кредитним договором №17.10.2023-10000746 у рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 12 500 грн за кредитним договором №11.10.2023-100002424 від 11 жовтня 2023 року (а.с. 29 зворот).
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 500 грн, строком на 42 днів з кінцевою датою повернення кредиту 27 листопада 2023 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Пунктом 3.2. визначено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п. 4.1. кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача.
Згідно з п. 4.3. договору днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця.
Стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір підписувались за допомогою одноразових ідентифікаторів: «С855», який надсилався у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - НОМЕР_2 .
З наявного у матеріалах справи відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачем не заперечувалося, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_2 належить йому, а також факт укладення указаного кредитного договору.
Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеній у його постанові від 12 січня 2021 року у цивільній справі №524/5556/19: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. 
Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено…».
Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Таким чином, сторонами у справі було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Акцепт Новікова Є.О. (ідентифікатор «С855») підтверджує укладення договору.
Квитанція LiqPay від 11 жовтня 2023 року містить призначення платежу з посиланням на номер договору та підтверджує переказ 12 500 грн на картку, реквізити якої відповідач вказав у заявці. 
Неповний номер картки відповідає вимогам постанов НБУ щодо захисту платіжних даних та не спростовує факту переказу. Відповідач не надав доказів неотримання коштів чи сплати боргу. Розрахунок заборгованості відповідає умовам заявки та оферти.
Отже, суд першої інстанції безпідставно відхилив докази видачі коштів, не врахувавши правові позиції Верховного Суду (постанови від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19) щодо достатності електронного акцепту, квитанцій платіжних систем та одноразових ідентифікаторів як доказів укладення та виконання електронних кредитних договорів.
Таким чином, позивач довів укладення договору, надання коштів та виникнення заборгованості. 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту ОСОБА_1 .

Разом із тим, відповідач, будучі належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, не оспорив кредитний договір у зв`язку з його безгрошовістю, а в матеріалах справи відсутні докази про те, що кредитний рахунок (платіжна карта), на яку відповідно до квитанції LiqPay від 11 жовтня 2023 року здійснювалося перерахування кредитних коштів, не належить відповідачу.
Оскільки, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих кредитних коштів у розмірі 12 500 грн за кредитним договором №17.10.2023-010000746 від 17 жовтня 2023 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення тіла кредиту.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення відсотків за кредитним договором №17.10.2023-010000746 від 17 жовтня 2023 року у розмірі 11 025 грн у межах визначеного сторонами строку кредитування: за період з 17 жовтня 2023 року по 27 листопада 2023 року. 
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 422 грн 40 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 грн 60 коп.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №17.10.2023-010000746 у розмірі 23 525 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12 500 грн, процентів у розмірі 11 025 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 грн 40 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 грн 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська