СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Харків Справа № 922/4145/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" (вх. № 390 Х/2)
на рішення Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Добрелею Н.С. в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (повне рішення складено 05.02.2026) у справі №922/4145/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "АГРОАЛЬЯНС", м. Дніпро,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО", м. Первомайський(п), Лозівський р-н, Харківська обл.,
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "АГРОАЛЬЯНС" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "С-ТРАНС АВТО", в якій просило суд стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 45 961,02 грн, штрафні санкції від простроченої суми в розмірі 68 314,45 грн та судові витрати.
Підставами позову визначено невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки та комплексного обслуговування №ТК00055/243С від 01.07.2024 в частині оплати поставленого позивачем товару та його сервісного обслуговування.
02.12.2025 позивач звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 45961,02 грн та штрафні санкції від простроченої суми в розмірі 48940,77 грн, а саме: 3837,42 грн пені за період з 28.07.2025 по 20.11.2025 та 45103,35 грн – 365% річних за період з 28.07.2025 по 20.11.2025. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 в позові відмовлено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "АГРОАЛЬЯНС" суму основного боргу в розмірі 45961,02 грн, пеню в розмірі 2029,84 грн, 365% річних у сумі 23899,73 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2293,79 грн.
Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 45 961,02 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 3 837,42 грн та відсотків річних (365%) у сумі 45103,35 грн суд врахував обумовлені умовами договору строки здійснення розрахунків, періоди їх прострочення відповідачем, а також періоди, визначені позивачем до стягнення пені та 365% річних. Здійснивши перерахунок пені та 365% річних на загальну суму заборгованості за період з 30.09.2025 до 20.11.2025, суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 2 029,84 грн, 365% річних – в розмірі 23 899,73 грн. В частині стягнення пені у розмірі 1 807,58 грн та 365% річних у розмірі 21 203,62 грн позовні вимоги вважав безпідставними та помилковими, у зв`язку з чим відмовив у їх задоволенні. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" з рішенням Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 частково не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 у справі №922/4145/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "АГРОАЛЬЯНС" 365% річних у сумі 23 899,73 грн, а саме, змінити і зменшити суму стягнення 365% річних до 2293,79 грн.
Одночасно апелянт просить у зв`язку зі зміною рішення суду першої інстанції здійснити перерозподіл судових витрат у справі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає про таке:
- встановлений умовами п. 5.2. Договору розмір відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у 122 рази перевищує мінімальний розмір матеріальної компенсації, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України (3% річних). При цьому, договором також одночасно передбачено стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання;
- визначені договором 365% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь час прострочення мають не стимулюючу природу, а джерело надмірного фінансового тягаря на боржника; розмір процентів річних очевидно є нерозумним, несправедливим, непропорційним та таким, що вносить істотний дисбаланс між інтересами боржника і кредитора;
- позивач посилається у позовній заяві на акт звірки взаєморозрахунків, з якого вбачається, що в межах укладеного договору відповідач отримав від позивача товари та послуги на загальну суму 1 564 286,34 грн, яка була майже в повному обсязі належним чином сплачена, заборгованість складає 45 961,02 грн, що становить менше 3 % від ціни договору;
- суд першої інстанції стягнув з відповідача 365% річних у сумі 23899,73 грн, що становить 52% від основної суми заборгованості. При цьому, вказана сума була стягнута за період прострочення з 30.09.2025 до 20.11.2025, який складає менше двох місяців. 
Такий підхід до покарання боржника за прострочення виконання зобов`язання, вважає апелянт, є несправедливим і занадто суворим, у зв`язку з чим, просить апеляційний суд зменшити суму процентів річних за час прострочення до 2 293,79 грн. На думку скаржника, така сума буде розумною, співмірною і пропорційною у даній справі, враховуючи спірний період прострочення (менше двох місяців), а також ступінь вини відповідача. 
Також скаржник зазначає, що несплата залишку заборгованості викликана виключно тимчасовими фінансовими труднощами на підприємстві відповідача, які останній намагається подолати кожного дня.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" на рішення Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 у справі №922/4145/25. Постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" (вх.№ 390 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 у справі №922/4145/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження). Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали. Витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4145/25.
Одночасно в ухвалі від 16.03.2026 судом повідомлено, що відповідно до ч. 1, 10 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Приймаючи до уваги положення ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні, сторони повідомлено, що справа буде розглянута без виклику (повідомлення) учасників справи в порядку спрощеного (письмового) провадження.
19.03.2026 матеріали справи №922/4145/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
19.03.2026 "ТК "АГРОАЛЬЯНС" надано відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого позивач зазначає про таке: 
- не зважаючи на належне виконання Позивачем своїх зобов`язань, станом на сьогоднішній день оплати за поставлені запасні частини та надані послуги з їх встановлення від Відповідача не надходили;
- матеріали справи містять Вимогу №251112/1 від 13.11.2025 про сплату заборгованості на яку Відповідач не надав ніякого заперечення або зустрічного розрахунку по Договору;
- чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг, тому не може бути зменшено і розмір процентів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Тому, обумовлені сторонами в пункті 5.5 договору поставки проценти річних не можуть бути зменшені за аналогією неустойки (пені) на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, також не може бути відмовлено в їх стягненні тільки з тих підстав, що їх розмір або загальний розмір заборгованості є неспівмірним до суми основного боргу, оскільки їх стягнення не залежить від задоволення вимог про стягнення основного боргу, який до дня ухвалення судового рішення може бути виплачено;
- відповідачем не доведено зловживання позивача при визначенні процентів за статтею 625 ЦК України під час укладення договору поставки, відповідач не посилався на протиправні дії позивача при укладанні договору поставки, яким і узгоджено сторонами розмір процентів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; відсутні посилання на незаконне збагачення продавця, який виконав свої зобов`язання, фактично надавши товарний кредит покупцю, який вчасно не виконав своїх зобов`язань, достовірно знаючи про їх негативні фінансові наслідки;
- якщо сторони при здійсненні господарської діяльності визначили проценти за статтею 625 ЦК України в договорі, то такі проценти можуть бути переглянуті лише і виключно у випадку або зловживання стороною, на користь якої вони сплачуються, своїм привілейованим становищем, або визнання в цій частині умов договору недійсними у разі, якщо чинився протиправний тиск на одну зі сторін, чи в інших, передбачених законом випадках, якщо одна зі сторін діяла незаконно чи недобросовісно, чи штучно створила умови для такого стягнення;
- з огляду на рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Зважаючи на наведені доводи позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2026, у зв`язку із знаходженням судді Білоусової Я.О. у відпустці, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується апелянтом в частині стягнення на користь позивача 365% річних у сумі 23899,73 грн, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 269 ГПК України, переглядає справу в цій частині. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, які стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції між ТОВ "ТК "АГРОАЛЬЯНС" (виконавець) та ТОВ "С-ТРАНС АВТО" (замовник) укладено Договір поставки та комплексного обслуговування від 01.07.2024 №ТК00055/243С (далі - Договір).
За умовами Договору виконавець зобов`язався передати у власність замовника запасні частини до сільськогосподарської техніки (товар) на умовах, визначених у Додатку №1 та/або на умовах визначених у Додатку №2 здійснювати ремонт та сервісне обслуговування техніки замовника, а замовник зобов`язався прийняти й оплатити запасні частини до сільськогосподарської техніки та/або ремонт, сервісне обслуговування техніки замовника. 
У відповідності до пункту 1.1. Додатку №1 до Договору виконавець зобов`язався передати у власність замовника, а замовник зобов`язався прийняти й оплатити запасні частини для сільськогосподарської техніки (товар). Строки оплати та поставки товару визначаються, зокрема, в графіку оплати та поставки товару зазначеному у специфікації до даного Договору та цього Додатку, що є невід`ємною частиною цього Договору.
У відповідності до пункту 1.1. Додатку №2 до Договору виконавець зобов`язався за завданням замовника протягом визначеного в Додатку строку здійснювати ремонт та сервісне обслуговування технічки замовника (техніка), а замовник зобов`язався оплатити надані послуги та використані запасні частини. 
Згідно з пунктом 2.2. Додатку №2 до Договору за надання передбачених Договором послуг замовник здійснює попередню оплату 100% вартості послуг зазначених в рахунку та/або специфікації, а остаточний розрахунок вартості виконаних робіт, зазначених в Акті виконаних робіт (якщо він перевищує суму сплачену згідно рахунку та/або специфікації), протягом 5 днів з моменту підписання сторонами Акту виконаних робіт.
Судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, що на виконання умов Договору позивачем був поставлений відповідачу товар на загальну суму 45 961,02 грн, що підтверджується видатковими накладними від 14.08.2025 №5481630 на суму 2 883,00 грн, від 14.08.2025 №5481629 на суму 1 581,00 грн, від 13.08.2025 №5481458 на суму 4 700,04 грн, від 11.08.2025 №5481323 на суму 20 502,00 грн, від 24.07.2025 №5479865 на суму 6 800,04 грн, від 17.07.2025 №5479282 на суму 300,00 грн, від 17.07.2025 №5479268 на суму 9 194,94 грн. 
Також позивачем були виставлені відповідачу відповідні рахунки від 14.08.2025 №679956092, від 12.08.2025 №679955892, від 11.08.2025 №679955698, від 24.07.2025 №679954433, від 17.07.2025 №679953873, від 16.07.2025 №679953814 на вищевказані видаткові накладні, а також зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 11.08.2025 №381, від 13.08.2025 №509, від 14.08.2025 №570, від 14.08.2025 №571, від 17.07.2025 №929, від 17.07.2025 №930, від 24.07.2025 №1227.
14.11.2025 позивач надіслав на адресу відповідача Вимогу про сплату заборгованості від 13.11.2025 вих. №251112/1, в якій вимагав у строк до 02.06.2025 виконати зобов`язання за Договором шляхом сплати основного боргу в сумі 45961,02 грн, а також сплатити штрафні санкції.
Гарантійним листом від 22.10.2025 №22/10-25-1 відповідач взяв на себе обов`язок погасити в термін до 07.11.2025 борг за Договором за поставлений товар (запасні частини) у розмірі 45 961,02 грн, натомість заборгованість за Договором у розмірі 45 961,02 грн не сплатив. 
Враховуючи, що умови Вимоги відповідачем не виконано, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 45961,02 грн, нарахованих на суму боргу 3837,42 грн пені за період з 28.07.2025 по 20.11.2025 та 45103,35 грн – 365% річних за період з 28.07.2025 по 20.11.2025. 
За результатом розгляду позовних вимог в частині стягнення основного боргу суд першої інстанції встановив, що за умовами п. 3.3. Додатку №1 до Договору у разі відсутності або/та не зазначення строків оплати замовником коштів за поставлений товар у специфікації, замовник зобов`язаний здійснити 100% оплати протягом 2 робочих днів з дати підписання Акту приймання-передачі товару та/або видаткової накладної.
Судом встановлено, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні підписні лише з боку позивача та не підписані відповідачем, проте відповідна заборгованість та поставка товару визнана відповідачем шляхом підписання Акту звіряння та Гарантійного листа.
Враховуючи підписання сторонами Акту звіряння взаємних розрахунків станом на 30.09.2025, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором складає 45961,02 грн. На момент звернення позивача з позовом строк на оплату поставленого товару є таким, що настав. Окрім цього, судом враховано, що в гарантійному листі від 22.10.2025 №22/10-25-1 відповідачем була визнана заборгованість за Договором саме у такому розмірі (45961,02 грн).
За таких підстав суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту порушення відповідачем умов Договору та наявність правових підстав для стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 45 961,02 грн.
Досліджуючи питання щодо наявності підстав для стягнення пені та 365% річних, судом встановлено, що за умовами п. 3.5. Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених Договором, він сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за весь час прострочення.
Умовами пункту 3.5. Договору погоджено, що у разі порушення замовником строків оплати, замовник на вимогу виконавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом у відповідності до статті 625 ЦК України.
Згідно з пунктом 5.2. Договору у разі порушення замовником строків оплати передбачених Договором більше десяти днів, річні проценти у відповідності до статті 625 ЦК України становлять 365% річних за весь час прострочення.
За висновком суду першої інстанції відповідачем була підтверджена наявність заборгованості перед позивачем станом на 30.09.2025, яку він (відповідач) зобов`язаний був вже сплатити. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про можливість нарахування пені та 365% річних на прострочену заборгованість у розмірі 45 961,02 грн, починаючи з 30.09.2025 та до 20.11.2025.
Здійснивши перерахунок пені та 365% річних на загальну суму заборгованості за період з 30.09.2025 до 20.11.2025, суд першої інстанції дійшов висновку, що їх арифметично правильний розмір складає: пеня – 2 029,84 грн, 365% річних – 23 899,73 грн. В іншій частині пеня (1 807,58 грн) та 365% річних (21 203,62грн) наховані безпідставно та помилково.
Погоджуючись із розміром основного боргу та розміром пені, стягнутим за рішенням суду, а також не заперечуючи проти підстав стягнення відсотків річних, апелянт між тим в апеляційній скарзі просить зменшити суму процентів річних за час прострочення до 2 293,79 грн.
З урахуванням встановлених у справі обставин, а також доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
В силу статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Оскільки відносини, що виникли між сторонами у даній справі на підставі Договору є господарськими зобов`язаннями, такі зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
До того ж у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Таким чином, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки їх нарахування виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Як вказано вище, умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені, а також пунктом 5.2 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 365% річних в разі порушення Замовником строків оплати передбачених умовами Договору більше 10 днів за весь час прострочення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначила, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, зазначивши таке:
"Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора".
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Як встановлено вище, позивачем у даній справі за порушення дисципліни розрахунків було заявлено до стягнення суму основного боргу в розмірі 45961,02 грн та фінансові санкції, а саме: 3837,42 грн пені за період з 28.07.2025 по 20.11.2025 та 45 103,35 грн – 365% річних за період з 28.07.2025 по 20.11.2025. 
За результатом розгляду справи суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, здійснивши перерахунок пені та 365% річних на загальну суму заборгованості за період з 30.09.2025 до 20.11.2025, зазначивши про арифметичну неправильність розрахунку позивача, дійшов висновку, що обгрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 2.029,84 грн та 365% річних у розмірі 23 899,73 грн; в іншій частині пеня (1807,58 грн) та 365% річних (21203,62грн) наховані безпідставно та помилково.
Таким чином, окрім суми основного боргу у розмірі 45 961,02 грн та пені у розмірі 2 029,84 грн стягнув з ТОВ "С-ТРАНС АВТО" 365% річних у сумі 23 899,73 грн, розмір яких апелянт і просить зменшити до 2293,79 грн. 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить врахувати, що укладаючи Договір сторони керувались принципом свободи договору. Також зазначає, що наразі заборгованість за Договором відповідачем не сплачена. 
Разом з цим, з урахуванням встановлених у справі обставин та клопотання відповідача про зменшення суми процентів річних за час прострочення, колегія суддів враховує, що Договором одночасно передбачено стягнення з відповідача на користь позивача також неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. При цьому, загальний розмір стягнутого судом першої інстанції 365% річних та пені становить більше ніж 50% від основної суми боргу. Тобто, умови укладеного сторонами договору в частині застосованих санкцій містять вагомий дисбаланс між розміром фінансових санкцій та сумою основної заборгованості. Встановлення такого значного розміру фінансових санкцій, вважає суд, несумісне з принципом розумності, справедливості та носить некомпенсаційний характер і є додатковим надходженням для позивача, якого б він не отримав за умови належного виконання відповідачем зобов`язань за Договором.
Крім того, стягнення з відповідача 365% річних у сумі 23 899,73 грн, що становить 52% від основної суми заборгованості не є розумним та справедливим з огляду на застосування додатково ще такого виду відповідальності як пені. Така ситуація створює очевидну неспівмірність, коли наслідки невиконання зобов`язання є вочевидь більш вигідними для кредитора, ніж належне виконання.
Також суд апеляційної інстанції враховує доводи відповідача, який в апеляційній скарзі просить прийняти до уваги, що в межах укладеного Договору відповідач отримав від позивача товари та послуги на загальну суму 1 564 286,34 грн, вартість яких була сплачена майже в повному обсязі та заборгованість за яким складає 45 961,02 грн, яка і була стягнута судом першої інстанції. Вказані обставини також підтверджуються наданими позивачем до позовної заяви Актом звіряння взаємних розрахунків.
До того ж, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він поніс будь-які збитки, шкоду або інші негативні наслідки внаслідок прострочення виконання Боржником грошового зобов`язання. Матеріали справи не містять доказів того, що внаслідок порушення строків виконання зобов`язань з своєчасної оплати відповідачем було заподіяно позивачу збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру 365% річних. 
Колегія суддів враховує, що наявність чи відсутність у кредитора збитків не має значення при вирішенні питання про стягнення пені та відсотків річних. Ці обставини не розглядаються як самостійна підстава для відмови у стягненні неустойки, яка підлягає стягненню незалежно від наявності збитків. Водночас вони становлять один із критеріїв, який у сукупності з іншими оцінюється судом для визначення обґрунтованості та пропорційності можливого зменшення в даному випадку відсотків річних. 
Таким чином, з огляду на встановлені обставини, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності як складових елементів принципу верховенства права, а також очевидну неспівмірність заявленої до стягнення розміру відсотків річних, апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати надане суду право на зменшення розміру відсотків річних до розміру, визначеного відповідачем в апеляційній скарзі, а саме, до 2293,79 грн, оскільки така сума відсотків річних забезпечить дотримання балансу інтересів обох сторін і не призведе до порушення прав кредитора з урахуванням встановлених у справі обставин. 
За таких обставин, з огляду на наведені вище висновки, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "С-ТРАНС АВТО" на рішення Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 у справі №922/4145/25 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні в частині належного до стягнення з відповідача розміру відсотків річних, визначивши належною для стягнення суму відсотків річних у розмірі 2293,79 грн.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в частині зменшення суми річних витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України, так як спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ: 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" задовольнити. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 у справі №922/4145/25 змінити в частині стягнення відсотків річних.
Пункт другий резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 у справі №922/4145/25 викласти в наступній редакції:
"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-ТРАНС АВТО" (Україна, 64107, Харківська обл., Лозівський р-н, м. Первомайський(п), вул. Бугайченка, буд. 38, кім. 31-А, код ЄДРПОУ 37706791) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "АГРОАЛЬЯНС" (Україна, 49041, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 62А, код ЄДРПОУ 45393719) суму основного боргу в розмірі 45 961,02 грн, пеню в розмірі 2 029,84 грн, відсотків річних у сумі 2 293,79 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 293,79 грн".
В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 05.02.2026 у справі №922/4145/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 07.05.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя І.В. Тарасова