ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 червня 2026 року	Справа №160/2169/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.01.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним і скасувати наказ Керівника апарату Третього апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025 № 5-К в частині встановленого розміру надбавки за вислугу років на державній службі заступнику керівника апарату суду ОСОБА_2 у 2025 році, а саме з 01.01.2025 на рівні 30 % посадового окладу;
- зобов`язати Третій апеляційний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату заступнику керівника апарату суду ОСОБА_2 надбавки за вислугу років на державній службі з 01.01.2025 відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 50 відсотків посадового окладу.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що є державним службовцем, якому встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків. Водночас оскаржуваним наказом їй було встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, що обчислена з урахуванням вимог пункту 13 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" від 19.11.2024 №4059-IX (далі - Закон №4059-IX). Позивачка вважає такий наказ протиправним, оскільки його положення не відповідає змісту частини першої статті 52 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII). У зв`язку з цим звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Ухвалою суду від 28.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
07.02.2025 за допомогою підсистеми "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що у спірних правовідносинах діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
Ухвалою від 24 лютого 2025 року зупинено провадження в адміністративній справі № 160/2169/25 - до набрання законної сили рішенням судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 240/7215/24.
Ухвалою від 29.06.2026 поновлено провадження справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду, яка віднесена до державної служби у Третьому апеляційному адміністративному суді.
Оскаржуваним наказом позивачці відповідно до абзацу другого пункту 13 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про держаний бюджет на 2025 рік" розраховано надбавку за вислугу років у розмірі 2% посадового окладу за кожний рік стажу, але не більше 30%.
Вважаючи наказ від 06.01.2025 № 5-К протиправним та таким, що не відповідає вимогам статті 52 Закону України "Про державну службу", відповідно до якої надбавка за вислугу років встановлюється у розмірі 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, позивач звернулася до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правовий статус державного службовця та відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає Закон №889-VIII.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Згідно з частиною першою статті 46 Закону №889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Частинами першою, другою статті 50 Закону №889-VIII передбачено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи. Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).
Надбавка за вислугу років є складовою обов`язкової частини заробітної плати державного службовця та згідно із частиною першою статті 46 Закону №889-VIII обумовлена досягненням особою певного стажу державної служби.
Відповідно до статті 52 Закону №889-VIII надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Водночас, 01.01.2025 набрав чинності Закон України №4059-ІХ, пунктом 11 розділу "Прикінцеві положення" якого установлено, що в 2025 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, з урахуванням класифікації посад, проведеної у 2024 році, крім державних органів, зазначених у пунктах 16 та 17 цього розділу та частині 7 статті 50 Закону України №889-VIII.
Пункт 13 названого розділу передбачає, що в 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:
1) сталої заробітної плати посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;
2) варіативної заробітної плати премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Норми Закону №889-VIII щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із встановленням позивачці у 2025 році надбавки за вислугу років у розмірі 2% посадового окладу за кожний рік стажу, але не більше 30%.
Отже, визначальним для розгляду цієї справи є питання про те, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки за вислугу років: законодавства про державну службу чи про державний бюджет.
Це питання вирішувалося під час розгляду Верховним Судом зразкової справи №240/7215/24, до розгляду якої зупинялося провадження у цій справі, та за наслідком розгляду якої ухвалено постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2026 року.
Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2026 у зразковій справі №240/7215/24 виснувала, що нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону №3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи предмет спору, суд зазначає, що ця справа є типовою, а тому враховує відповідні висновки Великої Палати Верховного Суду при її розгляді.
Додатково суд зауважує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад" від 11.03.2025 №4282-IX (далі Закон України №4282-IX) внесені зміни до статті 52 Закону України №889-VIII, виклавши її в новій редакції.
З 01.04.2025 набули чинності внесені згаданим вище Законом зміни, а частина 1 статті 52 Закону України №889-VIII викладена в такій редакції: "Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу".
Отже, з 01.04.2025 спеціальний Закон також передбачає проведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років у розмірі, визначеному Законом України №4059-ІХ.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що нарахування та виплата у 2025 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог розділу "Прикінцеві положення" Закону України №4059-ІХ, який зупинив дію приписів Закону України №889-VIII і неконституційним у встановленому законом порядку не визнавався, а отже, підлягав застосуванню розпорядником бюджетних коштів стосовно позивача.
Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем доведено правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та відсутністю документально-підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл відповідно до ст. 139 КАС України не вирішується
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез