г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/803/26
Номер провадження 2-о/213/48/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Мазуренка В.В., при секретарі Гусаровій О.С., за участі представника заявника, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, -
В С Т А Н О В И В:
Заявник звернулась до суду з даною заявою, вказуючи, що з моменту народження заявник з матір`ю, ОСОБА_4 , та заінтересованими особами проживала за адресою АДРЕСА_1 . Після смерті матері, залишилась там же проживати, а спадкодавець був призначений її опікуном. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (спадкодавець). Заявник є спадкоємцем 4ї черги оскільки проживала зі спадкоємцем більше 5 років до дня його смерті. Заявник звернулась до нотаріуса але отримала відмову, оскільки не підтверджено проживання однією сім`єю не менше як п`ять років на час відкриття спадщини. У зв`язку з чим звернулась до суду для встановлення даного факту.

Заявник до суду не з`явилась. Представник заявника підтримав заяву, посилався на обставини викладені в заяві.
Заінтересовані особи надали заяви, що не заперечують проти заявлених вимог.

02.03.2026р. відкрито провадження.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які повідомили, що ОСОБА_4 був рідним батьком заявниці, але офіційно батьківство не встановлювали. Після смерті матері заявниці – ОСОБА_4 оформив опіку над нею. Заявник проживала з народження з матір`ю, з ОСОБА_4 , та з заінтересованими особами які доводяться заявнику братом та сестрою, жили по АДРЕСА_1 . Заявник проживала більше п`яти років з ОСОБА_4 аж до дня його смерті, після чого, оскільки вона була неповнолітня - її помістили до дитячого будинку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає встановленими такі обставини.
У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Суд враховує правову позицію, викладену в п.23 Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», в якому зазначене, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_1 , матір`ю якої зазначено ОСОБА_7 , батько відповідно до ст. 135 СК України зазначено зі слів матері ОСОБА_8 .
ОСОБА_1 з 28.03.2010р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , 
Заінтересовані особи доводяться рідними братом/сестрою заявниці, матір`ю яких є ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 
18.04.2018р. малолітній ОСОБА_1 надано статус дитини-сироти, оскільки її одинока мати померла. 
20.06.2018р. рішенням Інгулецького виконкому №178 встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_1 , а саме визначено опікуном ОСОБА_4 .
Відповідно до Актів проживання, спадкодавець ОСОБА_4 проживав з заявником та заінтересованими особами однією сім`єю в 2018, 2019, 2020 роках за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно облікової карти дитини (заявника), ОСОБА_1 з 2018 року по момент смерті ОСОБА_4 проживала з останнім. Після смерті ОСОБА_4 - заявниця проживала в сім`ї родичів та знайомих, а з 2022 року була влаштована в державний дитячий заклад.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій він і проживав на момент смерті.
Заявник зверталась за спадщиною після смерті ОСОБА_4 , але постановою нотаріуса від 11.09.2025р. було відмовлено, оскільки не доведено рішенням суду факт проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем понад п`ять років до дня відкриття спадщини.
До заяви додані спільні фото заявника зі спадкодавцем, на підтвердження спільного проживання.
Суд вважає доведеним, що заявник проживала зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до дня відкриття спадщини, про що свідчить факт реєстрації за однією адресою, факт фактичного проживання їх за цією ж адресою, наявність взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1ст.1268 ЦК України).
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.ч.1, 2, 6 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані стороною, та оцінені судом.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, постанові Верховного Суду від 26.04.2023р. у справі № 204/1052/20
Отже, для підтвердження того, що заявник є спадкоємцем 4ї черги та фактично прийняла спадщину має значення встановлення даного юридичного факту.

Таким чином судом встановлено, що заявник (спадкоємець) проживала з ОСОБА_4 (спадкодавцем) однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 141, 247, 258, 263-265,274, 279, 280 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту - задовольнити. 
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1  зі спадкодавцем ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше як п`ять років на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. 
Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .
Дата складення рішення 01.06.2026р.

Суддя В.В.Мазуренко