ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 р. 	Справа № 520/24953/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 (головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В.) у справі №520/24953/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2   
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення актуальних персональних даних позивача ОСОБА_1 про невиключення з військового обліку як такого, який рішенням комісії з питань приписки Комінтернівського району м. Харкова визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку за гр.1 ст.38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) та виключений з військового обліку 29.03.2016 згідно Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” ст.37 п.5 п.п. 2 абзац 4, Нак. МОУ № 342 від 09.06.2006р. та невнесення актуальних персональних даних стосовно ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виконати свої функціональні обов`язки відповідно до Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” і наказу Міністерства оборони України від 28.03.2022 року №94 “Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів” виключити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з військового обліку як такого, який визнаний непридатним до військової служби на підставі рішення комісії з питань приписки Комінтернівського району м. Харкова визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) та виключений з військового обліку 29.03.2016 згідно Закону Украни “Про військовий обов`язок і військову службу” ст. 37 п.5 п.п. 2 абзац 4, Нак. МОУ № 342 від 09.06.2006р.;
- внести актуальні персональні дані стосовно ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 задоволено частково позов.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо здійснення належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.08.2025 щодо внесення актуальних персональних даних ОСОБА_1 про виключення з військового обліку як такого, який рішенням комісії з питань приписки Комінтернівського району м. Харкова визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) та виключений з військового обліку 29.03.2016 згідно Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” ст. 37 п.5 п.п. 2 абзац 4, Нак. МОУ № 342 від 09.06.2006 року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.08.2025 року щодо внесення актуальних персональних даних ОСОБА_1 про виключення з військового обліку як такого, який рішенням комісії з питань приписки Комінтернівського району м. Харкова визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) та виключений з військового обліку 29.03.2016 згідно Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” ст. 37 п.5 п.п. 2 абзац 4, Нак. МОУ № 342 від 09.06.2006 року та прийняти рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 484,48 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати таке рішення: 
в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянути заяву позивача від 01.08.2025 року щодо внесення актуальних персональних даних ОСОБА_1 про виключення з військового обліку як такого, який рішенням комісії з питань приписки Комінтернівського району м. Харкова визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку за гр.1 ст.38-А Наказу МОУ №402-2008 (зі змінами) та виключений з військового обліку 29.03.2016 згідно Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” ст.37 п.5 п.п.2 абзац 4, Нак. МОУ №342 від 09.06.2006 року та прийняти рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду; 
ухваливши в цій частині нову постанову, якою зобов`язати відповідача виконати свої функціональні обов`язки відповідно до Закону “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” і наказу Міністерства оборони України від 28.03.2022 року №94 “Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів” виключити ОСОБА_1 з військового обліку як такого, який визнаний непридатним до військової служби на підставі рішення комісії з питань приписки Комінтернівського району м. Харкова визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) та виключений з військового обліку 29.03.2016 згідно Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” ст. 37 п.5 п.п. 2 абзац 4, Нак. МОУ № 342 від 09.06.2006р.; внести актуальні персональні дані стосовно ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що обраний судом спосіб захисту прав позивача є не ефективним, отже просить суд апеляційної інстанції зобов`язати відповідача виконати свої функціональні обов`язки відповідно до Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” і наказу Міністерства оборони України від 28.03.2022 року №94 “Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів” виключити позивача з військового обліку як такого, який визнаний непридатним до військової служби на підставі рішення комісії з питань приписки Комінтернівського району м. Харкова визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) та виключений з військового обліку 29.03.2016 згідно ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу” ст.37 п.5 п.п.2 абзац 4, Нак. МОУ № 342 від 09.06.2006р., а також внести актуальні персональні дані стосовно позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Вказує, що визначений судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача щодо повторного розгляду відповідачем заяви позивача не гарантує йому ефективний спосіб захисту та відновлення порушеного права. 
Посилається на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вважає, що будь-який інший спосіб захисту, ніж той, що заявлений ним в позові, не буде ефективним та справедливим, оскільки фактично допущені суб`єктом владних повноважень порушення будуть виправлятися за рахунок особи, щодо якої було допущено порушення.
Учасники справи не подали відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_5 , є інвалідом з дитинства, який 25.02.2016 рішенням комісії питань приписки Комінтернівського району м. Харкова визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОЗ №402-2008 (зі змінами).
31.03.2016 ІНФОРМАЦІЯ_6 видано тимчасове посвідчення № НОМЕР_2 (замість військового квитка) з відміткою про виключення з військового обліку.
Відповідно до витягу з рішення команди з експертного оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, яка встановлена строком на 3 роки. До червня 2025 року позивач мав встановлену 2 крупу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серія 1 ААВ від 12.06.2023. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 534 від 27.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Позивачем зазначена постанова оскаржена до суду.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2025 року у справі №638/4252/25, яке набрало законної сили, скасовано постанову №534 від 27.02.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
01.08.2025 позивач звернувся до відповідача зі зверненням про вжиття заходів щодо приведення у відповідність даних, які внесені до Єдиного електронного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» про виключення його з військового обліку.
Не отримавши відповідь на своє звернення, позивач, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах, позивач звернувся з позовом. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача відповідачем протиправно не розглянута, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача. 
При цьому, обираючи спосіб захисту прав позивача, суд першої інстанції виходив з того, що в спірних правовідносинах належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 01.08.2025 щодо внесення актуальних персональних даних позивача про виключення з військового обліку та прийняти рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, враховуючи вимоги ч.2 ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно з положеннями Рекомендації №К(80)2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
На законодавчому рівні поняття “дискреційні повноваження” суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
ЄСПЛ неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі “Педерсен і Бодсгор проти Данії” (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark, заява № 49017/99; суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. 
В контексті наведеного вище, колегія суддів зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений відповідними повноваженнями щодо розгляду заяв позивача та прийняття відповідного рішення щодо перевірки відомостей та внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки координується та спрямовується Міністерством оборони України.
Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 №154 (далі по тексту - Положення №154, в редакції станом на час спірних правовідносин) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до п.9 Положення №154 Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: 
ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”;
оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;
забезпечують захист цілісності бази Реєстру, його апаратного та програмного забезпечення, достовірності даних Реєстру, захист від несанкціонованого доступу, незаконного використання, копіювання, спотворення, знищення даних Реєстру, безпеку персональних даних відповідно до Законів України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, “Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах”, “Про захист персональних даних” та міжнародних договорів у сфері захисту інформації, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України;
розглядають звернення громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи;
Положеннями п.11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення:
забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони;
надають громадянам України інформацію відповідно до статті 9 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” шляхом взаємодії (обміну інформацією) через інформаційні (інформаційно-телекомунікаційні) системи Мінцифри в порядку, визначеному спільним наказом Мінцифри з Міноборони;
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не було розглянуто заяву позивача від 01.08.2025, в якій порушено питання стосовно внесення актуальних персональних даних позивача про виключення його з військового обліку, тобто не прийнято за результатами розгляду такої заяви відповідного рішення, яке б породжували певні права або обов`язки для позивача.
Водночас, колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що питання внесення/зміни таких відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є дискреційними повноваженнями відповідача, суд не може підміняти останнього, уповноваженого на здійснення відповідних дій.
Отже, правильним є обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 01.08.2025 року щодо внесення актуальних персональних даних останнього про виключення з військового обліку як такого, який рішенням комісії з питань приписки Комінтернівського району м. Харкова визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку за гр.1 ст. 38-А Наказу МОУ № 402-2008 (зі змінами) та виключений з військового обліку 29.03.2016 згідно Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” ст.37 п.5 п.п. 2 абзац 4, Нак. МОУ №342 від 09.06.2006 року та прийняти рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції в частині обраного способу захисту прав позивача, як такого, що не гарантує йому ефективний спосіб захисту та відновлення порушеного права, оскільки допущені суб`єктом владних повноважень порушення фактично будуть виправлятися за рахунок особи щодо якої було допущено порушення, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані та такі, що не спростовують правильності наведених вище висновків суду.
Таким чином, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог зобов`язального характеру.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині відмови у задоволенні вимог зобов`язального характеру без змін.
З урахуванням вимог ст.139 КАС України, а також того, що наслідками апеляційного перегляду даної справи скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат. 
Відтак, вимоги апеляційної скарги щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача судових витрат по справі, є необґрунтованими. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 у справі №520/24953/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова