Справа № 289/2807/23
Номер провадження 2/289/18/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді - Кириленка О.О.,
з участю секретаря судового засідання - Науменко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Радомишльської міської ради Житомирської області, ОСОБА_3 , про визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:

Позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 . 
В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням заяви про зміну підстав позову (а.с. 142-143) посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_4 , яка за життя заповіла йому 1/2 частину вищевказаного будинку. Після смерті баби позивач прийняв спадщину, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок у зв`язку з тим, що вважає, заповіт ОСОБА_4 нікчемним, так як посвідчувальний напис заповіту не відповідає затвердженій формі посвідчувального напису на заповіті згідно додатку №20 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільський Рад депутатів трудящих від 19.01.1976 №1/5 форма №34, яка діяла на час його посвідчення. Позивач зазначає, що втручання у заповідальне розпорядження спадкодавця без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном. 
Ухвалою від 06.02.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 56-57).
Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов (а.с. 203).
Відповідачка та треті особи в судове засідання також не з`явились та звернулись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі (а.с. 171, 199, 204). Представник відповідачки та третя особа ОСОБА_3 просять відмовити у задоволенні позову, а представник Радомишльської міської ради проти задоволення позову не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статей 1, 3 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відмова від такого права є недійсною.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.
В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_4 , яка за життя заповіла спірну частину житлового будинку, який знаходиться у с. Раковичі, Житомирського району Житомирської області - позивачу ОСОБА_1 . Вказані факти підтверджуються відповідними свідоцтвами та заповітом від 20.11.1988 (а.с. 12-14).
З матеріалів спадкової справи №679/2004 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 встановлено, що спадщину після смерті останньої прийняли дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивач (а.с. 68, 69, 77 на звороті).
Згідно постанови державного нотаріуса Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області №537/02-31 від 02.11.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спірного будинку, у зв`язку із тим, що посвідчу вальний напис заповіту не відповідає затвердженій формі посвідчувального напису на заповіті згідно додатку №20 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільський Рад депутатів трудящих від 19.01.1976 №1/5 форма №34, яка діяла на час його посвідчення, у зв`язку із чим на думку нотаріуса цей заповіт є нікчемним у відповідності до ст. 1257 ЦК України. Також нотаріус зазначив, що на час смерті заповідачки ОСОБА_4 , її дочка спадкоємиця першої черги за законом - ОСОБА_5 , 1939 року народження, яка теж прийняла спадщину, була непрацездатною, тому якби відбулося спадкування частини вказаного житлового будинку спадкоємцем за заповітом, спадкоємиця першої черги за законом ОСОБА_5 мала би право на обов`язкову частку зазначеного у заповіті майна, тобто незалежно від змісту заповіту, остання успадкувала би не менше двох третин зазначеного у заповіті майна (а.с. 23-25).
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже, для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.
Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР).
У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 549 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
За змістом ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.
Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.
Таким чином ОСОБА_5 після смерті матері має право на обов`язкову частку у спадщині та прийняла спадщину у встановлений законом строк.
У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18)19 січня 2022 року Верховним Судом у справі № 280/4/18 (провадження № 61-403св19); 14 листопада 2022 року у справі № 450/3887/19 (провадження № 61-2336св22).
Позивач відповідачем по справі визначив лише ОСОБА_2 .
Натомість згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00040646882 від 22.07.2023 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Також слід звернути увагу на те, що третій особі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є дочкою померлої ОСОБА_4 на момент смерті останньої, було 59 років, а тому вона згідно вищевказаних вимог законодавства, як непрацездатна, також є спадкоємицею після смерті її матері ОСОБА_4 (а.с. 43-46, 172). 
Однак, позивачем не було надано доказів про коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5 та з клопотаннями про їх залучення до участі у справі в якості відповідачів він не звертався. Так само він не звертався з клопотанням про залучення в якості відповідача ОСОБА_3 . 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17, від 28 квітня 2021 року у справі № 707/2-1006/2011.
Встановивши, що спірні правовідносини стосуються прав та обов`язків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом у справі.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Учасники судового процесу та їхні представники, як зазначено у частині першій статті 44 ЦПК України, повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
В контексті забезпечення права особи на доступ до правосуддя, суд звертає увагу на те, що позивач, користуючись належним чином своїми процесуальними правами, з урахуванням наведених вище обставин мав реальну можливість як звернутись із позовом до належних відповідачів, так і подати клопотання про залучення їх в якості співвідповідачів.
Наведене узгоджується з постановою Верховного Суду у складі у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.11.2022 у справі № 754/16978/21.
При ухваленні рішення із вищезазначених підстав суд вважає недоцільним робити аналіз іншим обставинам і доказам, досліджених в судовому засіданні, оскільки суд не розглядає обґрунтованість позовних вимог та не вирішує спір по суті. До того ж, позовні вимоги ОСОБА_1 можуть стати предметом розгляду справи при повторному зверненні до суду з позовом до всіх належних відповідачів.
Таким чином аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 264-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 (місце проживання:    АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання:    АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Радомишльської міської ради Житомирської області (місцезнаходження: Соборний майдан, 12, м. Радомишль, Житомирська обл., 12201, код ЄДРПОУ 25923935),  ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  Олег КИРИЛЕНКО