ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/602/26
15 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт про звільнення з військової служби та за результатами його розгляду прийняти рішення відповідно до вимог закону.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.11.2025 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , подав рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням про своє звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Даний рапорт ОСОБА_1 у письмовому вигляді направив засобами поштового зв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позаяк йому невідома юридична адреса військової частини НОМЕР_1 та прохав невідкладно спрямувати копію даного рапорту засобами СЕДО (Система електронного документообігу ЗСУ) до військової частини НОМЕР_1 , який доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 03.12.2025 року, що підтверджується накладною поштового відправлення № 3601400384538, яке вручене за довіреністю одержувачу 03.12.2025 року згідно даних трекінгу (відстеження) поштового відправлення № 3601400384538.
Командир військової частини НОМЕР_1 проігнорував вказаний рапорт, залишивши його без відповіді, а позивача без пояснення.
Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.
Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 15.04.2026 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
27.11.2025 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , подав рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням про своє звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Даний рапорт ОСОБА_1 у письмовому вигляді направив засобами поштового зв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позаяк йому невідома юридична адреса військової частини НОМЕР_1 та прохав невідкладно спрямувати копію даного рапорту засобами СЕДО (Система електронного документообігу ЗСУ) до військової частини НОМЕР_1 , який доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 03.12.2025 року, що підтверджується накладною поштового відправлення № 3601400384538, яке вручене за довіреністю одержувачу 03.12.2025 року згідно даних трекінгу (відстеження) поштового відправлення № 3601400384538.
Згідно абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. 
Так, згідно довідки МСЕК №030049 від 24.10.1994 року, матері позивача, ОСОБА_2 , встановлено ІІ групу інвалідності довічно. 
Також згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №258 від 17.07.2025 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, проживає разом з сином, ОСОБА_1 , який постійно здійснює догляд за хворою і проживає з нею. Висновок дійсний до 17.01.2026 року. 
Крім того, згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №44 від 29.01.2026 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, проживає разом з сином, ОСОБА_1 , який постійно здійснює догляд за хворою і проживає з нею. Висновок дійсний до 29.07.2026 року. 
Також згідно Акту про встановлення факту здійснення особою догляду №568 від 23.08.2024 року, складеного Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, підтверджено факт здійснення мною, ОСОБА_1 , догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 . 
При цьому, згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7672 від 12.11.2025 року, матеріали Акту перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були направлені засобами СЕДО командиру військової частини НОМЕР_1 23 жовтня 2025 року № НОМЕР_3 .
Крім того, брат позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у своїй нотаріально посвідченій заяві від 05.11.2025 року, зазначив, що немає можливості здійснювати догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка постійно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки постійно проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , де працює офіційно, та на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей. 
Командир військової частини НОМЕР_1 проігнорував вказаний рапорт, залишивши його без відповіді, а позивача без пояснення.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина 1).
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина 3).
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5).
Звільнення з військової служби визначає стаття 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до підпункту «г» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану): через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Указом Президента України за № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (далі Положення).
Відповідно до пункту 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Як встановив суд, рапорт позивача від 27.11.2025 року відповідачем не розглянутий.
Однак, як вбачається з тверджень позивача та згідно абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. 
Так, згідно довідки МСЕК №030049 від 24.10.1994 року, матері позивача, ОСОБА_2 , встановлено ІІ групу інвалідності довічно. 
Також згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №258 від 17.07.2025 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, проживає разом з сином, ОСОБА_1 , який постійно здійснює догляд за хворою і проживає з нею. Висновок дійсний до 17.01.2026 року. 
Крім того, згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №44 від 29.01.2026 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, проживає разом з сином, ОСОБА_1 , який постійно здійснює догляд за хворою і проживає з нею. Висновок дійсний до 29.07.2026 року. 
Також згідно Акту про встановлення факту здійснення особою догляду №568 від 23.08.2024 року, складеного Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, підтверджено факт здійснення мною, ОСОБА_1 , догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 . 
При цьому, згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7672 від 12.11.2025 року, матеріали Акту перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були направлені засобами СЕДО командиру військової частини НОМЕР_1 23 жовтня 2025 року № НОМЕР_3 .
Крім того, брат позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у своїй нотаріально посвідченій заяві від 05.11.2025 року, зазначив, що немає можливості здійснювати догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка постійно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки постійно проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , де працює офіційно, та на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей. 
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, оскільки в даному випадку відповідач належним чином не перевірив надані до рапорту позивача про звільнення з військової служби документи, не надавши їм належної правової оцінки, та враховуючи те, що компетентним органом - територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не проводилась перевірка сімейного стану військовослужбовця, а також те, що суд не може перебирати на себе такі повноваження, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27.11.2025 року про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.11.2025 про звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27.11.2025 року про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.