РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
09 червня 2026 р.  Справа № 120/1/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобовй`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також - відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі також - відповідач 2) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку, а також протиправністю дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою від 06.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Копію ухвали про відкриття провадження від 06.01.2026 надіслано відповідачам через підсистему "Електронний суд", в якій останні зареєстровані. 
06.01.2026 копія ухвали суду від 06.01.2026 про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету відповідачів, що підтверджується відповідною довідкою.
Згідно із частиною 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.
Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Втім, як у встановлений судом строк, так, і станом на дату ухвалення рішення, відповідачі не надали суду відзиви на позовну заяву.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.
Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Ухвалою від 19.05.2026 позивача зобов`язано надати суду належної якості завірену кольорову скан-копію військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_1 , а також інші наявні в розпорядженні позивача документи, які б могли підтвердити факт його виключення з військового обліку після 11 серпня 1994 року.
26.05.2026 представником позивача суд надано витребувані ухвалою від 19.05.2026 належної якості документи.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.
Як зазначає позивач, та узгоджується з інформацією відображеною на сторінці 32 Військового квитку серії НОМЕР_1 , 15.03.1994 призовною (лікарською) комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр. 1 ст. 85 "а" Розкладу хвороб (наказ МО СРСР від 09.09.1987 № 260).
Також судом встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 у розділі VIII «Прийом на облік та зняття з обліку» міститься відмітка про взяття ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 «11.08.1994», проте відсутня відмітка про зняття позивача з обліку після 11.08.1994.
Поряд із цим судом встановлено, що на титульній сторінці означеного військово-облікового документу міститься здійснений кульковою ручкою напис мовою оригіналу: "исключен з в/учета". 
Як зазначає позивач, відповідальними особами у Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомості щодо непридатності ОСОБА_1 до військової служби та виключення його з військового обліку, внесені не були.
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_2 № 22305 від 02.10.2025 (а.с. 28) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В позовній заяві позивач повідомив, що в серпні 2025 року після відкриття застосунку Резерв+ ним було встановлено, що відносно нього уповноваженою особою відповідача 1 (правонаступник ІНФОРМАЦІЯ_7 ) не занесено усіх відомостей про виключення його з обліку на підставі рішення ВЛК від 1994 року. У мобільному додатку також відсутня інформація про виключення ОСОБА_1 з військового обліку за станом здоров`я, разом з тим наявна інформація про те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 (за місцем своєї постійної реєстрації місця проживання); ВОС: 999, категорія обліку: військовозобов`язаний; номер в реєстрі Оберіг: 090420256289111200086).
Згідно доданого до листа від 08.08.2025 за №1/4257 ІНФОРМАЦІЯ_8 , які перебувають в ІНФОРМАЦІЯ_4 слідує, що ОСОБА_1 09.03.1993 був приписаний до відповідної призовної дільниці та згідно Протоколу №4 від 15.03.1994 був визнаний не придатний до військової служби та зарахований в запас, стаття 85 «а» наказ №260-1987 (зворотній бік а.с. 27).
Зі змісту самого листа від 08.08.2025 за №1/4257 слідує, що Протокол ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 за 1994 рік та облікова картка військовозобов`язаного ОСОБА_1 , а також його особова справа знищені у зв`язку з закінченням терміну архівного зберігання. Відомості про визнання непридатним до військової служби військовозобов`язаного вносяться виключно згідно наказу №402 від 2008 за висновком ВЛК.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача 1, яка полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку, а також протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із чим, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалася і станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.
Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року оголошено загальну мобілізацію на території України, яку по теперішній час не скасовано.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частинами 1, 2статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі-Збройні Сили України та інші військові формування).
Відповідно до частини 1статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За змістом частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Частиною 6статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, серед яких: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 37 Закону №2232-XII громадяни України, які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку, підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у ТЦК та СП.
Згідно з частиною 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
Посилання позивача на його виключення з військового обліку 15.03.1994 за станом здоров`я, на підставі наказу Міноборони СРСР від 09.09.1987 № 260 «Про введення в дію Положення про медичний огляд у Збройних Силах СРСР (на мирний і військовий час)», не можуть бути враховані при розгляді даної справи з наступних підстав.
Наведений вище наказ Міноборони СРСР не застосовується до Збройних Сил України, починаючи з 04.01.1994, коли набрав чинності наказ Міністерства оборони України від 04.01.1994 №2 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», відповідно до п. 2 якого: «З моменту введення в дію Положення, зазначеного у пункті 1 цього наказу, вважати накази Міністра оборони колишнього СРСР 1976 року № 187, 1979 року № 220, 1987 року № 210, № 260, 1989 року №116, № 317, 1991 року № 436 такими, що не застосовуються у Збройних Силах України, а наказ Міністра оборони України 1992 року № 116 - таким, що втратив чинність».
Враховуючи наведене, починаючи із січня 1994 року, наказ Міноборони СРСР від 09.09.1987 № 260 не застосовується у Збройних Силах України, тому висновок позивача, що вказаний наказ досі залишаться чинним, не підтверджується фактичними обставинами справи.
Крім того, в Україні наразі діє наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».
При цьому, з метою виконання принципу належного урядування та уникнення юридичних колізій, не допускається одночасна дія двох нормативно-правових актів з одного питання. Враховуючи вищевикладене, застосуванню підлягає лише чинний нормативно-правовий акт, прийнятий в незалежній Україні, який є новішим правовим актом, а не наказ Міноборони СРСР.
Так, Конституційний Суд України в Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4/зп у справі №18/183-97 за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набрання чинності Конституцією України) визначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який був чинним раніше.
Як вказав Верховний Суд в постанові від 23.10.2024 у справі № 460/42639/22, з урахуванням дії темпоральних правил (принцип дії закону в часі) у разі колізії нормативних актів одного рівня юридичної ієрархії (суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного й того самого питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у разі, коли про скасування попереднього акта (його приписів) прямо зазначено в новому нормативному акті, так і у разі, коли таких застережень немає.
Враховуючи наведене, посилання позивача на наказ Міноборони СРСР від 09.09.1987 № 260, як на діючий нормативно-правовий акт, та як на підставу для підтвердження статусу «виключеного з військового обліку» та «невійськовозобов`язаного», є помилковими.
Крім того, згідно підпункту 12 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, військово-обліковий документ, що визначає належність його власника до військового обов`язку, виданий до дня набрання чинності цим Законом, є чинним та не потребує обов`язкової заміни у випадку (з підстав) затвердження органом державної влади нової форми військово-облікового документа.
Так, згідно військово-облікового документа, а саме військового квітка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 "11.08.1994" (сторінка 26 військового квитка). Відміток про зняття позивача з військового обліку після серпня 1994 року, окрім напису кульковою ручкою без зазначення дати на титульній сторінці військово-облікового документу, військовий квиток не містить.
Також, на сторінці 8 військово-облікового документу міститься запис про прийняття позивачем 11.08.1994 військової присяги у ІНФОРМАЦІЯ_5 , а на сторінці 2 проставлено відмітку про зарахування позивача у запас. 
Так, враховуючи вищезазначені норми, позивач має дійсний військово-обліковий документ, яким є військовий квиток серії НОМЕР_1 , в якому містяться записи в наступній хронологічній послідовності:
- 15.03.1994 визнання ІНФОРМАЦІЯ_5 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр. 1 ст. 85 "а" Розкладу хвороб (наказ МО СРСР від 09.09.1987 № 260) (сторінка 32 військового квитка);
- 11.08.1994 взяття на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 (сторінка 26 військового квитка);
- 11.08.1994 прийняття військової присяги в ІНФОРМАЦІЯ_5 ; присвоєння військового звання: рядовий (сторінка 8 військового квитка);
- 11.08.1994 зарахований в запас ІНФОРМАЦІЯ_5 (сторінка 2 військового квитка).
Відповідно, факт взяття позивача на військовий облік з 11.08.1994 та його зарахування у запас свідчить про те, що в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» він є військовозобов`язаним.
Також, як вже зазначалось судом вище по тексту рішення, на даний момент до Закону №2233-ХІІ внесені зміни та Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" (набрав чинності 18 травня 2024 року) статтю 37 Закону № 2233-ХІІ викладено у новій редакції.
Зокрема, частиною 6 статті 37 № 2233-ХІІ установлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Військово-обліковий документ позивача, з урахуванням хронології внесених у нього записів, не підтверджує наявність вищезазначених підстав, 
Щодо дії нормативно-правового акта в часі, що дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст.58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
Отже, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Таким чином, відповідач не має правових підстав для виключення позивача з військового обліку.
Щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку, підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.
Разом з тим, як встановлено судом, позивач перебував на військовому обліку військовозобов`язаних ще з 11.08.1994, що підтверджується записами у його військовому квитку. Відтак, у спірних правовідносинах фактично відбулося не первинне взяття позивача на військовий облік, а актуалізація та перенесення його облікових даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів із визначенням відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим місцем проживання позивача.
Суд також враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2025 №1203 внесено зміни до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, якими спрощено та автоматизовано процедури ведення військового обліку.
Зокрема, відповідними змінами передбачено можливість автоматичного взяття на військовий облік громадян віком від 25 до 60 років, які раніше не перебували на військовому обліку без законних підстав, а також автоматизацію обміну даними між державними реєстрами та Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, сама по собі поява відомостей про позивача у Реєстрі «Оберіг» та відображення у мобільному застосунку «Резерв+» інформації про його перебування на військовому обліку у відповідача 2 не свідчить про протиправність дій останнього, оскільки такі дії є наслідком функціонування автоматизованої системи військового обліку та реалізації вимог чинного законодавства.
При цьому суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем 2 приймалось окреме індивідуальне рішення про повторне взяття його на військовий облік всупереч вимогам закону або за відсутності правових підстав.
Крім того, з урахуванням встановлених судом обставин щодо перебування позивача на військовому обліку з 11.08.1994 та відсутності у його військово-обліковому документі належним чином оформлених відомостей про виключення з військового обліку відповідно до чинного законодавства України, підстави вважати дії відповідача 2 протиправними відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи доводи сторін та досліджені докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна