ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/3060/25  Номер провадження 22-ц/814/1604/26	Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Желіховський Володимир Миколайович, на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі – ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-9856981 від 15 липня 2024 року, а також витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що 15 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (далі – ТОВ «МАКС КРЕДИТ») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-9856981, який підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 85479. 
На виконання умов договору, первісний кредитор 15 липня 2024 року ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № НОМЕР_1 . 
Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов`язувався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом.
20 січня 2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс. Відповідно до умов договору до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача.
Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та станом на день звернення з позовом до суду, заборгованість за кредитним договором становить 18696,60 грн, з яких 8970,00 грн – заборгованість по тілу кредиту, 9726,60 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 00-9856981 від 15 липня 2024 року в сумі 18696,60 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
11 листопада 2025 року представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №00-9856981 від 15 липня 2024 року у розмірі 16976,70 грн, яка складається з наступного: 8970,00 грн - заборгованість по кредиту; 8006,70 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2025 року позов ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» за Договором кредитної лінії № 00-9856981 від 15 липня 2024 року: 7800,00 грн – заборгованість по тілу кредиту, 8006,70 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а всього: 15806,70 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» судовий збір в сумі 2255,25 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3724,00 грн.
Рішення суду обґрунтовано частковою доведеністю позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2025 року не погодився відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд частково скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та у стягненні судових витрат.
Також просить стягнути судові витрати з позивача.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі 
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а при прийнятті рішення судом порушено норми процесуального права, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог.
Звертає увагу, що позивачем не було доведено право переходу вимоги за кредитним договором до позивача.
Вказує, що Договір укладено 15 липня 2024 року, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови підпункту 1.7.1 договору щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 1.5% з 21 серпня 2024 року, є нікчемною, а розмір процентів є надто великим.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін, як законне, обґрунтоване та належним чином мотивоване.
Звертає увагу, що на підтвердження заявлених позовних вимог було надано належні та допустимі докази: укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем; перерахунок коштів на банківську карту відповідача; права переходу за кредитним договором до позивача.
Також зауважує, що позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про зменшення позовних вимог з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування».
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Беручи до уваги, що ціна позову становить 18696,60 грн та зважаючи на положення частини тринадцятої статті 7, статтю 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 липня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 00-9856981, який підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 85479. 
Відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору сума ліміту кредитної лінії складає: 7800,00 грн, а пунктом 1.3. Кредитного договору встановлено строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування - 09 серпня 2025 року. 
Згідно пункту 1.5.1. Кредитного договору стандартна процента ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (а.с.25-30).
15 липня 2024 року ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 47380 Паспорт споживчого кредиту, у якому викладено істотні умови які за своїм змістом є аналогічними Кредитному договору (а.с.18-19).
Згідно пункту 2.8 Кредитного договору, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту в сумі 7800,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 .
Відповідно до Інформаційної довідки, ТОВ «Платежі Онлайн» через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішно транзакцію, зокрема: номер транзакції – 42104-36895-78804, дата транзакції – 15 липня 2024 року, сума транзакції – 7800,00 грн, маска картки клієнта - НОМЕР_2 , код авторизації – 633525 (а.с.15-16).
Згідно листа ПАТ КБ «ПриватБанк» на банківську картку НОМЕР_3 , емітовану на ім`я ОСОБА_2 15 липня 2024 року було зараховано кошти в сумі 7800,00 грн (а.с.70-72).
20 січня 2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру (а.с.47-52).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до Договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-9856981 від 15 липня 2024 року (а.с.45-46).
Як вбачається з Детального розрахунку, заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 00-9856981 від 15 липня 2024 року становить: 7800,00 грн – заборгованість за основним зобов`язанням, 9726,60 грн – заборгованість за нарахованими процентами (а.с.42).
Позиція апеляційного суду
Щодо переходу права вимоги до позивача
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
В обґрунтування заявлених вимог, на підтвердження переходу до позивача права вимоги за кредитним договором № 00-9856981 від 15 липня 2024 року, було надано Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, укладений 20 січня 2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС», відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитним договорами згідно реєстру та реєстр боржників за кредитними договорами.
З Реєстру боржників за кредитними договорами до Договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9856981 від 15 липня 2024 року. За № 1280 міститься інформація про боржника – ОСОБА_1 , де вказано дата його народження, ідентифікаційний номер картки платника податків, номер договору та сума отриманих коштів (а.с.45).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що твердження представника відповідача, що матеріали справи не містять відомостей про сплату суми оплати права грошової вимоги, визначеної у пункті 3.4 Договору факторингу №20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року були предметом дослідження судом першої інстанції. При цьому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідно до пункту 2.1 Договору факторингу в порядку та на умовах визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.
Суд першої інстанції правильно вказав, що суму фінансування, які фактор сплачує клієнту визначено саме в пункті 3.1 Договору факторингу, у якому сторони визначили, що вона становить 1706420,54 грн.
З платіжних інструкцій, вбачається, що 27 січня 2025 та 31 січня 2025 року, ТОВ «ФК «ЕЙС» було перераховано ТОВ «Макс Кредит» грошові кошти в сумі 1706420,54 грн в рахунок оплати за відступлення прав вимог згідно Договору факторингу №20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року (а.с.43,43 зворот).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, що до позивача не перейшло право вимоги до за кредитним договором № 00-9856981 від 15 липня 2024 року.
Щодо розрахунку заборгованості за процентами
За статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».
Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Також, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
З матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 00-9856981, який підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 85479.
Відповідно до умов вище вказано договору, відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 7800,00 грн, які було зараховано на кредитну карту відповідача.
Суд першої інстанції правильно вказав, що представником позивача заявлено до стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8970,00 грн, тобто в розмірі, що перевищує умови кредитного договору та у розмірі, що перевищує фактичний розмір грошових коштів отриманих відповідачем, відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 7800,00 грн, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Договір між сторонами укладено 15 липня 2024 року строком на 360 днів, тобто до 10 липня 2025 року.
При цьому, суд апеляційної інстанції констатує, що доводи відповідача про нікчемність підпункту 1.7.1 договору були також предметом розгляду в суді першої інстанції та враховані при постановленні оскаржуваного рішення.
Судом першої інстанції правильно вказано, що розмір нарахованих відсотків не в повній мірі відповідає вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», з даним твердженням погоджується і суд апеляційної інстанції, зважаючи на нижче вказане.
Пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Згідно пункту 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року, отже договір було укладено після набрання чинності відповідно дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на кредитний договір укладений між сторонами.
Тобто, суд дійшов правильного висновку, що в період з 15 липня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір денної процентної ставки відповідав умовам договору та закону, проте з 20 серпня 2024 року розмір відсотків не міг перевищувати 1%.
Суд апеляційної інстанції повторно зауважує, що 11 листопада 2025 року представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про зменшення позовних вимог в якій, зокрема, просив стягнути з відповідача на користь позивача 8006,70 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Зважаючи на вищевказане, суд апеляційної інстанції не може вийти за межі позовних вимог та стягнути суму відсотків, які, за доводами апеляційної скарги, підлягають стягненню, оскільки вони майже вдвічі перевищують заявлену до стягнення суму відсотків.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За приписами частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Із змісту частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Суд першої інстанції правильно вказав, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд першої інстанції, враховуючи також заперечення відповідача з приводу заявленого розміру витрат на правничу допомогу, дійшов обґрунтованого висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн та з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог стягнув на користь позивача 3724,00 грн, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що заявлені вимоги в апеляційній скарзі не знайшли свого відображення в наявних у справі доказах. Розглядаючи спір між сторонами, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Желіховський В.М., слід залишити без задоволення, а рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2025 року - без змін.
Щодо судових витрат в частині судового збору
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Желіховський Володимир Миколайович – залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2026 року.

Головуючий         В.П. Пікуль 

Судді          Т.В. Одринська

О.О. Панченко