ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.06.2026	Справа № 910/3911/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін матеріали справи
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК»
про стягнення 547 266,24 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» про стягнення 547 266,24 грн, з яких: борг за послуги з централізованого опалення у розмірі 202 948,77 грн, інфляційна складова у розмірі 39 169,11 грн та 3% річних у розмірі 14 228,65 грн; борг за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 213 266,26 грн, інфляційна складова у розмірі 37 533,86 грн, 3% річних у розмірі 13 003,25 грн, пеня у розмірі 455,55 грн; борг за централізоване постачання гарячої води у розмірі 5544,41 грн, інфляційна складова у розмірі 1070,07 грн та 3% річних у розмірі 388,72 грн; борг за надання послуги з постачання гарячої води у розмірі 15 215,46 грн, інфляційна складова у розмірі 2068,24 грн, 3% річних у розмірі 703,76 грн та пеня у розмірі 59,51 грн; борг з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1040,52 грн та борг з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 570,10 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2026 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3911/26, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень, а також строки для подання заяв/клопотань, пояснень.
28.04.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, до якого долучено клопотання про розгляд справи з викликом сторін. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2026 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи № 910/3911/26 в судовому засіданні з викликом сторін відмовлено. 
Від позивача відповіді на відзив до суду не надходило, а також не надходило будь-яких інших заяв/клопотань сторін у даній справі. 
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».
Згідно з п. 2.2.1 Статуту КП «Київтеплоенерго» предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2018 № 129211528, Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» є власником нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 121,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка Маршала (наразі - вул. Левка Лук`яненка), буд. 21, корп. 6, кв. 41 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1587343080000). 
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначив, що ним здійснювалось постачання теплової енергії, гарячої води до квартири відповідача, однак останній не виконує своїх обов`язків щодо внесення плати за відповідні комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, за послугу з постачання теплової енергії за період з квітня 2023 року по вересень 2025 року, за послугу з централізованого постачання гарячої води за період з липня 2018 року по жовтень 2021 року, за послугу з постачання гарячої води за період з квітня 2023 року по вересень 2025 року, за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії в період з квітня 2023 року по вересень 2025 року, за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води за період з квітня 2023 року по вересень 2025 року. 
Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказуючи про ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених сум заборгованості та виникнення у відповідача обов`язку з їх оплати. Зокрема, відповідач вказував, що із матеріалів позову не зрозуміло яким чином та по яким вихідним даним здійснювалось нарахування / перерозподіл за теплову енергію за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, а також за централізоване постачання гарячої води. Крім того, позивачем не надано доказів виставлення відповідачу рахунків на оплату послуг та доказів направлення актів, долучених до позовної заяви.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статей 319, 322 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 09.11.2017) індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.
Як вказує позивач, відповідач не виконав свій обов`язок щодо укладення договору про надання житлово- комунальної послуги з централізованого опалення. Доказів протилежного суду не надано. При цьому, відповідач не заперечив факту споживання відповідної послуги. 
Суд зазначає, що відсутність підписаного сторонами договору про надання комунальних послуг не звільняє осіб, які її використовують без укладення договору, від обов`язку оплати за фактично спожиті послуги з централізованого опалення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019у справі №922/4239/16.
Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Законодавством України у сфері теплопостачання та надання комунальних послуг передбачено обов`язок споживача укласти відповідні договори на постачання теплової енергії, а також встановлено строки і порядок оплати поставленої теплової енергії, відповідно до яких отриманий товар та послуги оплачуються споживачем щомісячно. Такі положення законодавства у сфері теплопостачання свідчать про обов`язковість договорів про теплопостачання та неможливість споживача відмовитись від укладання договорів (за виключенням випадків та у порядку, встановлених законом). За таких обставин прийняття відповідачем оферти у вигляді поставленого товару та надання послуг може бути у вигляді мовчання.
Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договорів на постачання теплової енергії.
Факт постачання до об`єкту споживача теплової енергії, а також її обсяг підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи корінцями нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон за адресою: м. Київ, вулиця Левка Лук`яненка, буд. 21, корп. 6 та відомостями обліку теплової енергії за вказаною адресою. 
Водночас, на підтвердження обладнання житлового будинку за адресою: м. Київ, вулиця Левка Лук`яненка, буд. 21, корп. 6 будинковим приладом обліку - теплолічильником, а також обсягів споживання послуги з постачання теплової енергії/ послуги з постачання гарячої води за показником КВОТЕ до матеріалів справи надано: Акт № 0776 від 20.02.2023 про прийняття теплового вузла обліку та дозвіл експлуатації приладів обліку теплової енергії, зокрема, теплолічильник № 22002331; Акт № 24002475 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи за адресою: м. Київ, вул. Лук`яненка Левка, буд. 21, корп. 4, 5, 6; Акт № 10386 зняття пломб вузла комерційного обліку споживача від 01.06.2023; Акт від 09.03.2004 про готовність вузла обліку. 
Облік споживання теплової енергії означеного будинку здійснюється за особовим рахунком: 024035800410301.
Обсяг спожитої відповідачем теплової енергії в Гкал., а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в акті надання послуги з централізованого опалення для споживача за його обліковим записом: 024035800410301 з відображенням здійсненого перерахунку.
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
За період постачання позивачем теплової енергії у гарячій воді при оформленні щомісячно рахунку-фактури останнім застосовувався затверджений тариф на теплову енергію.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, останній не вносив плату за послуги з централізованого опалення, надані в період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви становить 202 948,77 грн.
При цьому, викладені відповідачем у відзиві доводи про наявність розбіжностей у обсягах спожитої теплової енергії, зазначених у Акті надання послуг централізованого опалення від 31.05.2023 та Інформації щодо здійсненого перерахунку нарахувань за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2018 року та квітень 2021 року, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження. 
Інші доводи відповідача щодо недоведеності позивачем зазначених у поданих останнім документах обсягів споживання відповідачем теплової енергії суд не бере до уваги, оскільки відповідач не представив суду інших показників споживання, відмінних від тих, що зазначені у поданих позивачем документах. Наданий відповідачем доказ «Скріншот з особистого кабінету АТ «УНВЕРСАЛ БАНК» з гарячої води та опалення з сайту https://kte.kmda.gov.ua/my-cabinet/user КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» за адресою: вул. Левка Лук`яненка, 21 блок № 6 кв. 41 № 0240358020410301, не може бути врахований, оскільки не відображає дані показників спірного періоду. 
Відповідно до ст. ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Крім суми основного боргу, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 39 169,11 грн інфляційних втрат та 14 228,65 грн 3% річних за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості послуги з централізованого опалення за період прострочення з 01.05.2023 по 30.09.2025. 
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з оплати наданих за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року послуг, суд встановив правильність визначеної суми інфляційних втрат у розмірі 39 169,11 грн, тоді як за перерахунком суду правильним розміром 3% річних є сума 14 211,97 грн. 
У зв`язку із зазначеним, суд задовольняє позовні вимоги у цій частині на суми інфляційних втрат у розмірі 39 169,11 грн та 3% річних у розмірі 14 211,97 грн.
У зв`язку з набранням чинності Закону України від 03.12.2020 №1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово- комунальних послуг», внесені зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання.
З усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, які протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважаються укладеними публічні договори приєднання за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 року №1022.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово- комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
За змістом абз. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Як вище було встановлено, відповідач є власником квартири загальною площею 121,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, буд. 21, корп. 6, кв. 41.
30.09.2021 позивачем на офіційному веб-сайті Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (https://kte.kmda.gov.ua/) опубліковано текст Договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленою Правилами, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830, з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 08.09.2021 року № 1022.
Відтак, в силу ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» такий договір вважається укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Позивач зазначає, що ним було розміщено повідомлення про місце опублікування тексту договору в загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг в приміщеннях ЦОК.
Відповідач після публікування позивачем тексту Договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленою Правилами, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 №830, з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 08.09.2021 №1022, прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та уклав з виконавцем комунальної послуги (позивачем) відповідний договір.
Як вбачається із матеріалів справи, 16.06.2023 між сторонами укладено договір № 024035800410301 про надання послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень та/або службових квартир, відповідно до п. 5 якого позивач зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а відповідач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Також Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» 16.06.2023 підписано Заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
Відповідно до п. 7 Договору виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно з п. 8 Договору виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку).
За п. 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу). Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
Відповідно до п. 20 Договору у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будинку протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу, але не більш як за 12 розрахункових періодів.
Згідно з п. 30 Договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/09/Zminy-do-Nakazu-360.pdf. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Пунктом 31 Договору визначено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається ж сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця:https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/10/Тaryfy-dlyaKP-KYYIVTEPLOENERGO-vstanovleni-rozporyadzhennyam- KMDA-vid-19-zhovtnya-2021- roku-2176-.pdf?x56614 У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
Згідно п. 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (п. 33 Договору). 
Відповідно до п. 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Позивачем було складено акт надання послуг з постачання теплової енергії відповідачу, в якому містяться відомості про кількість Гкал., ціну без ПДВ, коефіцієнт по ціні газу, суму без ПДВ, вартість всього з ПДВ.
Позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором та не сплатив вартість за послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за особовим рахунком № 024035800410301 за період 04-2023 - 09.2025 складає 213 266,26 грн, що було відображено у складеному позивачем рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії (ТЕ) № 024035800410301/09/2025/2 від 30.09.2025.
Крім того, позивачем надані за вказаний період акти надання послуг з постачання теплової енергії на загальну суму 213 266,26 грн (з урахуванням здійснених перерахунків), не підписані представником відповідача.
Проте, акти, підписані однією стороною, можуть бути визнані судом недійсними лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання актів визнані судом обґрунтованими.
Отже, постачальник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання споживача до підписання актів приймання-передавання товарної продукції, а має лише констатувати факт відмови від підписання актів.
При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів приймання-передавання товарної продукції не є визначальним для висновку про невиконання позивачем своїх зобов`язань із постачання теплової енергії.
Доказів вмотивованої відмови споживача від підписання складених позивачем актів надання послуг з постачання теплової енергії за період з квітня 2023 року по вересень 2025 року матеріали справи не містять.
Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов Договору. 
Поряд з цим ч. 1 ст. 212 ЦК України закріплено право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
За наведених обставин, господарський суд дійшов висновку про те, що рахунок за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто носить інформаційний характер; а отже неотримання рахунку, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні приписів статті 613 ЦК України, тому неотримання рахунка не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за теплову енергію.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідач допустив порушення зобов`язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію та, як вказує позивач, станом на день звернення до суду, за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 213 266,26 грн. 
Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростовано, доказів оплати заборгованості відповідачем також не надано.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу за отриману послугу з постачання теплової енергії в розмірі 213 266,26 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У зв`язку з несплатою відповідачем спожитих у вказаний період послуг, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано також 37 533,86 грн інфляційних втрат, 13 003,25 грн 3% річних та 455,55 грн пені. 
Перевіривши розрахунки вказаних нарахувань у вказаній частині суд встановив, що такі розрахунки здійснено з помилками. 
Так, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).
Суд встановив, що при розрахунку інфляційних та 3% річних за прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати за послугу з постачання теплової енергії, надану у період з 01.04.2023 по 30.09.2025, позивачем не було враховано періоди існування заборгованості, в які мала місце дефляція (періоди прострочення: 01.07.2023-31.07.2023, 01.08.2023-31.08.2023, 01.07.2025-31.07.2025, 01.08.2025-31.08.2025), та помилково застосовано індекс інфляції у значенні «нуль», що призвело до необґрунтованого збільшення розміру інфляційних втрат. 
За перерахунком суду, обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача у вищевказаній частині є сума 33 676,50 грн. 
Також суд встановив, що при розрахунку 3% річних позивачем було неправильно визначено суми вказаних нарахувань у межах періодів прострочення за 2024 рік, у зв`язку з чим судом здійснено перерахунок 3% річних, згідно з яким з відповідача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 12 987,55 грн. 
Вказане зумовлює часткове задоволення позовних вимог у вищевказаній частині. 
Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 455,55 грн, суд зазначає таке. 
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу (п. 45 Договору).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Судом встановлено, що суму пені 455,55 грн позивачем розраховано вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню повністю. 
Також, відповідно до інформації теплозабезпечення споживачів, будинок по вул. Левка Лук`яненка, буд. 21, корп. 6 в м. Києві підключений до гарячого водопостачання.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.
На підставі ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. 2. Виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску. 3. Параметри якості гарячої води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам. 4. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. 5. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.
У п. 1 Розділу ІІ Базові правила визначення та розподілу між споживачами загальних обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», наведено способи визначення загального обсягу теплової енергії на опалення будівлі/будинку.
Позивач вказує, що ним було складено акт надання відповідачу послуг з централізованого постачання гарячої води з відображенням здійсненого перерахунку, проте відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг централізованого водопостачання гарячої води не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість за такі послуги за період з 04.20.23 по 09.2025 в розмірі 5544,41 грн.
На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем на означену заборгованість нараховано 1070,07 грн інфляційних втрат та 388,72 грн 3 % річних, які визнано судом обґрунтованими.
Водночас, 30.09.2021 позивачем на офіційному веб-сайті Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (https://kte.kmda.gov.ua/) було опубліковано текст Договору про надання послуги з постачання гарячої води за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 №830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 №1022.
Отже, в силу ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» такий договір вважається укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Відповідач, який є власником квартири за адресою м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, буд. 21, корп. 6, кв. 41, після публікації позивачем тексту Договору про надання послуги з постачання гарячої води за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 №830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 №1022, не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав з виконавцем комунальної послуги (позивачем) відповідний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Позивачем було розміщено повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг в приміщеннях ЦОК.
Однак, надалі 16.06.2023 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» та Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» укладено договір № 024035800410301 про надання послуги з постачання гарячої води до нежитлових приміщень та/або службових квартир, відповідно до п. 5 якого позивач зобов`язується надавати відповідачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу гарячої води, спожитої у будинку, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315 (далі - Методика розподілу). Витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) розподіляються на всіх споживачів, у тому числі тих, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
Відповідно до п. 7 Договору постачання гарячої води виконавець забезпечує постачання послуги безперервно з гарантованим рівнем безпеки, температури та тиску.
Згідно з п. 12 Договору постачання гарячої води обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг гарячої води, спожитої в будинку, за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) розраховується відповідно до Методики розподілу. Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку гарячої води відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої гарячої води здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої споживачем гарячої води є куб. метр. Одиницею вимірювання обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є гігакалорія (Гкал).
Відповідно до п. 30 Договору постачання гарячої води споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 14, ст. 550), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1023, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої гарячої води або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку; плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу з постачання теплової енергії та визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб- сайті органу місцевого самоврядування та/або веб-сайті виконавця https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/09/Zminy-do-Nakazu-360.pdf.
Відповідно до п. 32 Договору постачання гарячої води розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування та плата за послугу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку розміру плати за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Згідно з п. 34 Договору постачання гарячої води споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Позивачем було складено рахунок на оплату заборгованості за послуги постачання гарячої води, в якому зазначено кількість кубічних метрів, ціна без ПДВ, коефіцієнт по ціні газу, сума без ПДВ, всього з ПДВ, а також сформовано акт звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання гарячої води, проте відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором та не сплатив вартість спожитих послуг.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості відповідача за надані в період з квітня 2023 року по вересень 2025 року послуги з постачання гарячої води (ГВ) за особовим рахунком № 024035800410301 становить 15 215,46 грн. Розміру вказаної заборгованості відповідачем не спростовано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для її стягнення з відповідача. 
Згідно з п. 45 Договору постачання гарячої води в разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
У зв`язку несплатою відповідачем вартості отриманих послуг, позивачем також було нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 59,51 грн пені, а також 2068,24 грн інфляційних втрат та 703,76 грн 3% річних. 
Суд встановив, що визначені позивачем суми пені та компенсаційних нарахувань за ст. 625 ЦК України є обґрунтованими та арифметично правильними, тоді як їх розміру відповідачем не було спростовано, свого контррозрахунку не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги у даній частині підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Водночас, відповідні заперечення відповідача щодо наявності у нього обов`язку із оплати вищевказаних послуг у зв`язку з не отриманням рахунків та не підписанням актів суд відхиляє, як безпідставні, оскільки обставин надання позивачем відповідних послуг у спірні періоди відповідачем не спростовано. 
Крім того, відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - це платіж, якій споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговування внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Витрати, пов`язані з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, відшкодовуються: шляхом сплати споживачами комунальних послуг виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, - у разі укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем; за рахунок співвласників багатоквартирного будинку - у разі укладення колективного договору про надання комунальних послуг, договорів про надання комунальних послуг з колективним споживачем або у разі прийняття співвласниками відповідного рішення про обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку. Порядок та умови обслуговування та заміни вузла комерційного обліку визначаються правилами і типовими договорами про надання відповідних комунальних послуг.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1, ч. 5 ст. 13 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII, постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» споживачем щомісяця однією сумою вноситься виконавцю комунальної послуги плата за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, і яка є платежем, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат, пов`язаних з укладенням договору, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонента за індивідуальним договором (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води).
Згідно з п. 39 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води»: «Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води».
Плата за абонентське обслуговування розраховується КП «Київтеплоенерго» на одного абонента (один особовий рахунок) на місяць з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання комунальних послуг».
Таким чином, у відповідача наявний також обов`язок зі сплати позивачу плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води. 
Позивачем складено акти виконаних робіт з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, в яких зазначено період, ціна без ПДВ, всього з ПДВ; акти звіряння взаєморозрахунків з плати за абонентське обслуговування, та сформовано рахунки з плати за абонентське обслуговування, згідно з якими нараховано відповідачу 1040,52 грн плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії та 570,10 грн плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води, яких відповідачем оплачено не було. 
Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зазначений стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та від 04.02.2021 у справі №910/11534/18.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином в установленому законом порядку відповідачем, а відтак підлягають частковому задоволенню (з урахуванням здійснених судом перерахунків інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати окремих наданих позивачем послуг).
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково. 
2. Стягнути з Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (вул. Оленівська, 23, м. Київ, 04080; ідентифікаційний код 21133352) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421) заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 202 948,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 39 169,11 грн та 3% річних у розмірі 14 211,97 грн; заборгованість за надання послуги з постачання теплової енергії у розмірі 213 266,26 грн, інфляційні втрати у розмірі 33 676,50 грн, 3% річних у розмірі 12 987,55 грн та пеня у розмірі 455,55 грн; заборгованість з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5544,41 грн, інфляційні втрати у розмірі 1070,07 грн та 3% річних у розмірі 388,72 грн; заборгованість за надання послуги з постачання гарячої води в розмірі 15 215,46 грн, інфляційні втрати у розмірі 2068,24 грн, 3% річних у розмірі 703,76 грн та пеня у розмірі 59,51 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1040,52 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 570,10 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 150,65 грн. 
3. В іншій частині позову відмовити. 
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення підписано: 29.06.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко