Справа № 214/3082/26
2/214/3831/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
01 червня 2026 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Сіденко С.І.
за участю секретаря судового засідання Розстальної К. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Кривенко І. М. звернулася до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 6520, виданого 27.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в сумі 27 838,80 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем, була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження № 64853993, на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про примусове виконання виконавчого напису № 6520 виданого 27.01.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в сумі 27 838,80 грн. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений нотаріусом з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № 296/5 та пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 р. № 1172. Просить визнати таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис № 6520, вчинений 27.01.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. зобов`язати відповідача повернути позивачу незаконно стягнуті кошти у сумі 9621,59 грн. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2026 року справу передано на розгляд судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сіденко С. І.
Ухвалою суду від 30.03.2026 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
30.04. від представника ТОВ «Українські фінансові операції» надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, вважать завлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. не підлягає задоволенню, оскільки зазначені в ньому вимоги є непідтвердженими та неспіввісними. Відповідно до Ухали суду від 30.03.2026 розглядається в порядку спрощеного позовного провадження в зв`язку із малозначністю. Малозначність та типовість справи свідчить про те, що вона є не складною та потребує виконання великого об`єму робіт від адвоката.
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися від представника позивача надійшло клопотанння про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі просять задовольнити.
Представник відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті сповіщалася завчасно та належним чином. На адресу суду повернувся рекомендоване повідомлення про отримання представником відповідача судової кореспонденції.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Постановою приватним виконавцем виконавчого округу округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем від 16.03..2021 р. відкрито виконавче провадження № 64853993 з виконання виконавчого напису № 6520, виданого 27.01.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість в розмірі 27 838,80 грн.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»).
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту 1 після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1 цього Переліку)».
Крім того, розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено пунктом 11 такого змісту: «Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу».
Також Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття.
Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.
При прийнятті постанови 22.02.2017 року судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.
Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.
Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.
Отже, станом на 08.09.2020 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.
Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі.
Доказів укладення нотаріально посвідченого договору з ОСОБА_1 відповідачем суду не надано.
Крім того, відсутні відомості про подані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису, зокрема виписка з розрахунку заборгованості, що не може свідчити про безспірність такої заборгованості, докази зворотного відповідачем не надані.
Таким чином, вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Баршацьким І. В. не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача, яке підлягає поновленню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, зазначене є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Тому суд доходить висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачу незаконно стягнуті кошти в сумі 9621,59 грн, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно до інформації про стягнуті кошти наданої приватним виконавцем Сивокозовим О.М., зазначив, що за період перебування на виконанні виконавчого напису №6520 вчиненого 27.01.2021 року приватним нотаріусом Баршацьким І.В. приватним виконавцем стягнуто з боржника ОСОБА_1 9621,59 грн., з яких 12.02.2026 року було стягнуто 481,15 грн. та 17.03.2026 року було стягнуто 9140,44 грн. Отже наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача повернути позивачу незаконно стягнуті кошти у зазначеному розмірі.
Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Згідно детального опису наданих послуг та акту виконаних робіт, адвокатом виконано роботи на суму 9000 грн., в тому числі усна консультація з вивченням документів 1 години 00 хв. - 1 500, 00 грн., складання позовної заяви 3 години 00 хв. – 5000 грн., заява до приватного виконавця 0 год. 30 хв. – 500 грн., клопотання про призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 0 год. 30 хв. 500 грн., заява про забезпечення позову 1 години 00 хв. - 1500 грн.
Крім того, суд враховує, що складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, позов подано дистанційно через систему Електронний суд, справа розглядається у спрощеному провадженні, без виклику сторін.
Враховуючи викладене та те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 2000 грн.
Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволенні позовних вимог частково, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 3,4,10,12,13,19,60,79-81,174,235,247,258-259,263-265,273,352,354 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, виданий 27.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В., зареєстрованого в реєстрі за № 6520 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції», заборгованості в сумі 27 838,80 грн.
Стягнути з ТОВ «Українські фінансові операції», на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» повернути ОСОБА_1 стягнуті кошти в межах виконавчого провадження № 64853993 у розмірі 9621,59 грн.
Стягнути з ТОВ «Українські фінансові операції»,» на користь держави судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач - ТОВ «Українські фінансові операції», ЄДРПОУ 40966896, адреса: 04070, м.Київ, вул.Загородня, буд.15, офіс 313.

Суддя С. І. Сіденко