КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/2572/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Савонюка М.Я., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,- 
В С Т А Н О В И В:
До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі – відповідач), у якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення №134650043263 від 23.03.2026 Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 по причині відсутності необхідного страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу під час призначення пенсії позивачу періоди роботи згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 від 07.09.1984), в тому числі і період навчання з 01.09.1981 по 11.07.1984 (згідно запису №1 трудової книжки НОМЕР_1 ), період проходження військової строкової служби згідно військового квитка ( НОМЕР_2 від 06.12.1986).
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.03.2026 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV). Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №134650043263 23.03.2026 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу. 
Вказує, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1984 з підстав невірного зазначення в записі про зміну дати народження серії документа, наявності виправлення в номері документа, на підставі якого зроблено запис, а також запису дати заповнення трудової книжки іншим чорнилом. Також, відповідачем не враховано до страхового стажу періоду проходження військової строкової служби згідно військового квитка НОМЕР_2 від 06.12.1986, оскільки має місце виправлення в даті народження заявника.
Вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області протиправним, оскільки ним до пенсійного органу були надані всі необхідні документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком. Зокрема, трудова книжка містить усі необхідні записи про роботу у спірний період і є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення, а військовий квиток є належним доказом проходження строкової військової служби. При цьому, не може нести відповідальності за технічні помилки чи правильність заповнення як трудової книжки, так і військового квитка, адже записи вносилися відповідальними особами роботодавця та органу військового управління.
З цих з цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обгрунтування заперечень зазначив, що заява позивача від 14.03.2026 була розглянута ним за принципом екстериторіальності. За результатами розгляду заяви та доданих документів було прийнято рішення від 23.03.2026 № 134650043263 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу та досягнення пенсійного віку.
Вказує, що до страхового стажу не було зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1984, оскільки в записі про зміну дати народження не вірно зазначено серію документа та має місце виправлення в номері документа, на підставі якого зроблено запис. Крім того, дату заповнення трудової книжки дописано іншим чорнилом; період проходження військової строкової служби згідно військового квитка НОМЕР_2 від 06.12.1986, оскільки має місце виправлення в даті народження заявника. Право на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, з урахуванням наявних документів, заявник набуде після досягнення 65-річного віку, з 06.09.2031. 
З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

18.05.2026 позивач надав суду відповідь на відзив, у якій більш детально конкретизує доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наводить свої аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача. 

Будь-яких клопотань від учасників справи не надходило.
29.04.2026 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази по справі.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
14.03.2026 ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV до територіального органу Пенсійного фонду України (а.с. 12).
Указану заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Рішенням від 23.03.2026 №134650043263 відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності достатнього страхового стажу, а також недосягненням пенсійного віку (а.с. 21). 
За поданими документами до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1984, оскільки в записі про зміну дати народження не вірно зазначено серію документа та має місце виправлення в номері документа, на підставі якого зроблено запис. Крім того, дата заповнення трудової книжки дописано іншим чорнилом. Для зарахування до страхового стажу періодів роботи запропоновано надати довідки, видані за місцем роботи (правонаступником, у разі ліквідації - архівним відділом) на підставі первинних документів із зазначенням реорганізації;
- період проходження військової строкової служби згідно військового квитка НОМЕР_2 від 06.12.1986, оскільки має місце виправлення в даті народження заявника. Для зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду служби слід надати належним чином оформлену довідку, видану територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі первинних документів та довідки про реорганізацію (за необхідності. 
Підтверджено страховий стаж позивача 16 років 2 місяці 26 днів. 
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 07.09.1984, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 23-29), ОСОБА_1 у період з 01.09.1981 по 11.07.1984 навчався у Городищенському СПТУ №1, про що внесено відповідний запис на підставі свідоцтва №202010 від 11.07.1984; 
- 07.09.1984 згідно наказу №171 від 07.09.1984 прийнятий на роботу різноробочим у Городенківську міжгосподарську організацію; 19.10.1984 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №183 від 19.10.1984);
- 02.04.1985 прийнятий на роботу вантажником в цех №15 Львівського заводу телеграфної апаратури (наказ №373 від 01.04.1985); 03.06.1985 переведений на роботу вантажника на постійні основі (наказ №363 від 13.06.1985); 01.05.1986 переведений на освоєння професії наладчика холодноштампувального обладнання (наказ №755 від 13.05.1986); 02.12.1986 звільнений у зв`язку з призовом до Радянської Армії (наказ №1025 від 05.12.1986);
- у період з 06.12.1986 по 13.12.1988 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Радянської Армії (військовий квиток НОМЕР_2 );
- 17.01.1989 прийнятий на роботу наладчиком холодноштампувального обладнання Львівського заводу телеграфної апаратури (наказ №58 від 16.01.1989); 01.09.1989 переведений на освоєння професії слюсаря-інструментальника (наказ №1470п від 14.09.1989); 25.10.1991 звільнений за власним бажанням (наказ №1029 від 17.10.1991);
- 26.10.1991 позивач прийнятий на роботу в палеточний цех наладчиком обладнання керамічного виробництва по 5-му розряду Львівського керамічного заводу (наказ №344 від 25.10.1991); 08.10.2003 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ №257 від 16.10.2003);
- 20.10.2003 прийнятий на роботу на посаду монтажника відділу систем кліматизації ТзОВ "Комфорт-Сервіс" (наказ №41-к від 20.10.2003); 31.03.2005 звільнений у зв`язку з переведенням в ТзОВ "Комфорт-Сервіс Л" за п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ №18к від 31.03.2005);
- 01.04.2005 прийнятий на роботу монтажника систем вентиляції, кондиціонування повітря, пневмотранспорту та аспірації у ТзОВ "Комфорт-Сервіс Л" (наказ №2-к від 01.04.2005); 20.03.2006 звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (наказ №11-к від 20.03.2006);
- 03.08.2012 ОСОБА_1 прийнятий на роботу транспортувальником ТОВ "Транспортна компанія "САТ" (наказ №369 від 03.08.2012); 23.09.2013 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ №496 від 23.09.2013). 
- 02.03.2015 прийнятий на роботу слюсарем з ремонту та обслуговування систем вентиляції 5 розряду ТОВ "СВІТ ЛАСОЩІВ" (наказ №31-к від 02.03.2015); 31.03.2015 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №50 від 31.03.2015);
- 04.05.2016 позивач прийнятий на роботу слюсарем з ремонту та обслуговування систем вентиляції ТОВ "СВІТ ЛАСОЩІВ" (наказ №69-к від 04.05.2016); 10.01.2017 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №10-к від 10.01.2017); 
- 04.03.2019 прийнятий на роботу на посаду слюсаря-ремонтника в ремонтно-механічний цех ТОВ "СВІТ ЛАСОЩІВ" (наказ №156-к від 01.03.2019); 01.07.2021 переведений на посаду слюсаря з ремонту та обслуговування систем вентиляції та кондиціювання (наказ №255-к від 01.07.2021). 19.07.2021 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №267 від 19.07.2021);
- 22.10.2021 позивач прийнятий на роботу слюсаря-ремонтника в електро-механічний цех ПП "Укргосптовари" (наказ №69-ос від 21.10.2021).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV.
Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Положеннями статті 9 Закону №1058-ІV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років.
Згідно частини 2 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового, починаючи з 01.01.2028 - від 25 до 35 років.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.03.2026 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
На момент звернення позивачу виповнилося 59 років, тобто він не досяг пенсійного віку 60 років, визначеного статтею 26 Закону Закону №1058-IV для призначення пенсії за віком на загальних підставах. 
Поряд з цим, рішення від 23.03.2026 №134650043263 оспорюється в частині визначення відповідачем загального страхового стажу з урахуванням періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1984 та проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_2 від 06.12.1986.
Так, під "страховим стажем" згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до пункту 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно зі статтею 62 Закону "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 (а.с. 51-52), відповідачем фактично враховано ОСОБА_1 страховий стаж, починаючи з 01.01.1999. Водночас періоди роботи, підтверджені записами трудової книжки серії НОМЕР_1 до 01.01.1999, а саме з 07.09.1984 по 19.10.1984, 02.04.1985 до 02.12.1986, з 17.01.1989 по 25.10.1991, з 26.10.1991 по 31.12.1998, до страхового стажу не зараховано. Крім того, окремо не зараховано період навчання з 01.09.1981 по 11.07.1984 та проходження строкової військової служби з 06.12.1986 по 13.12.1988.
За змістом спірного рішення позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1984, оскільки в записі про зміну дати народження не вірно зазначено серію документа та має місце виправлення в номері документа, на підставі якого зроблено запис. Крім того, дата заповнення трудової книжки дописано іншим чорнилом. З цього приводу суд зазначає таке.
У спірний період з 07.09.1984 по 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі – Інструкція №162).
Так, відповідно до пункту 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. 
Згідно пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше недельного рядка з дня прийняття на роботу. 
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Стягнення до трудової книжки не записуються.
Усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи проводяться акуратно, пір`яною чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (п. 2.3 Інструкції №162).
Відповідно до пункту 2.9 Інструкції №162 у розділах Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.
У графі 3 розділу Відомості про роботу у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком в графі 1 ставиться порядковий номер запису, у графі 2 зазначається дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу (п. 2.13 Інструкції №162).
Згідно із пунктом 2.26 Інструкції №162 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 – дата звільнення; у графі 3 – причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер.
У разі звільнення робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції №162). 
Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок Про трудові книжки робітників і службовців від 06.09.1973 №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок врегульований положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованої в МЮУ 17.08.93 за №110 (далі — Інструкція №58).
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. 
За змістом пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
Згідно із пунктами 2.27 – 2.28 Інструкції №58 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. У разі переведення з одного підприємства на інше за погодженням між керівниками підприємств у графі 3 записується посилання на погодження: "Звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство, п.5 ст.36 КЗпП України".
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, зокрема, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників" (п. 1.5 Інструкції №58).
Знову ж таки, згідно пункту 4 постанови №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. 
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Поряд з цим, відповідачем взагалі не надано оцінку записам трудової діяльності позивача, які відображені у трудовій книжці, виключно із посиланням на недоліки в записі про зміну дати народження та здійснення запису про дату заповнення трудової книжки іншим чорнилом.
Як уже зазначено судом, Порядком №637 передбачено надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.
Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії. 
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. 
Обставини дописування дати заповнення трудової книжки на титульній сторінці іншим чорнилом, та неточності у записі про зміну дати народження на переконання суду, не можуть вважатись навіть формальними помилками, адже жодним чином не впливають на зміст записів у такій трудовій книжці.
Крім того, згідно з приписами частини 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, у разі наявності сумнівів або необхідності уточнення певних даних щодо періодів роботи позивача пенсійний орган мав можливість скористатися своїми правами, передбаченими частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV, та звернутися з відповідними запитами до підприємства-роботодавця, архівної установи тощо.
Стосовно зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1981 по 11.07.1984 у Городищенському СПТУ №1, суд зазначає, що відповідно до пункту “д” частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Так, дослідивши трудову книжку позивача, суд зауважує, що відповідно до запису №1 у період з 01.09.1981 по 11.07.1984 ОСОБА_1 навчався у Городищенському СПТУ №1, про що внесено відповідний запис на підставі свідоцтва №202010 від 11.07.1984. Запис не містить будь-яких виправлень чи неточностей, а отже наявні підстави для зарахування такого періоду навчання до його страхового стажу.
Також, трудова книжка серії НОМЕР_1 від 07.09.1984 містить записи про період роботи позивача з 07.09.1984 по 19.10.1984 у Городенківській міжгосподарській організації; з 02.04.1985 по 02.12.1986, з 17.01.1989 по 25.10.1991 у Львівського заводі телеграфної апаратури та з 26.10.1991 по 08.10.2003 у Львівському керамічному заводі.
Враховуючи, що записи про періоди роботи ОСОБА_1 містять зазначення професій, номерів та дат наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств-роботодавців, наведені періоди його роботи, що підтверджені вказаною трудовою книжкою, підлягають зарахуванню до його страхового стажу.
Щодо зарахування до стажу позивача періоду проходження строкової військової служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 8 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зокрема, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Таким чином, час проходження військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком.
Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 від 06.12.1986 ОСОБА_1 06.12.1986 був призваний на строкову військову службу до лав Радянської армії, а 13.12.1988 звільнений у запас (а.с. 9-11).
Крім того, проходження позивачем строкової військової служби у період з 06.12.1986 по 13.12.1988 підтверджується також записом №9 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.09.1984.
Отже, наявні у матеріалах справи документи у своїй сукупності підтверджують факт проходження позивачем строкової військової служби саме у період з 06.12.1986 по 13.12.1988.
За таких обставин суд доходить висновку, що період проходження ОСОБА_1 строкової військової служби з 06.12.1986 по 13.12.1988 підтверджений належними доказами та підлягає зарахуванню до його страхового стажу у повному обсязі. 
Суд відхиляє доводи відповідача про неможливість зарахування до страхового стажу періоду проходження позивачем строкової військової служби з підстав наявності виправлення у даті народження, зазначеній у військовому квитку серії НОМЕР_2 .
Наявність такого виправлення сама по собі не спростовує факту належності військового квитка позивачу та не свідчить про недостовірність відомостей щодо проходження ним строкової військової служби. Військовий квиток містить анкетні дані особи, відомості про призов на військову службу, дату звільнення у запас, а також інші ідентифікуючі реквізити, які дають змогу встановити, що зазначений документ стосується саме ОСОБА_1 .
Крім того, факт проходження позивачем строкової військової служби у цей самий період підтверджується не лише військовим квитком, а й записом №9 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.09.1984. Отже, відомості про проходження служби підтверджуються двома документами, які узгоджуються між собою щодо дат початку та закінчення служби.
Відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили, що військовий квиток належить іншій особі, що записи про призов та звільнення зі строкової військової служби є підробленими чи недостовірними, або що позивач фактично не проходив строкову військову службу у зазначений період.
Саме по собі виправлення у даті народження, за відсутності сумнівів щодо інших ідентифікуючих даних особи та за наявності узгоджених між собою доказів проходження служби, має формальний характер і не може бути достатньою підставою для неврахування відповідного періоду до страхового стажу.
Суд також враховує, що недоліки оформлення документа, які не залежать від особи та не спростовують змісту внесених до нього відомостей, не можуть покладатися на позивача як підстава для позбавлення його права на зарахування періоду строкової військової служби до страхового стажу.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №134650043263 від 23.03.2026 та відмову у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1981 по 11.07.1984 у Городищенському СПТУ №1, періоду проходження військової служби з 06.12.1986 по 13.12.1988, періодів роботи з 07.09.1984 по 19.10.1984, з 02.04.1985 по 02.12.1986, з 17.01.1989 по 25.10.1991, з 26.10.1991 по 31.12.1998, як такого, що прийнято з порушенням вимог законодавства щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду цього питання.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб?єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1981 по 11.07.1984, період проходження військової служби з 06.12.1986 по 13.12.1988, період роботи з 07.09.1984 по 19.10.1984 з 02.04.1985 по 02.12.1986, з 17.01.1989 по 25.10.1991 та з 26.10.1991 по 31.12.1998, та повторно розглянути заяву від 14.03.2026. 
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі — КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач приймаючи оспорюване рішення №134650043263 від 23.03.2026, діяв не на підставі Конституції та законів України.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України). 
Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог лише у зв`язку з неправильним формулюванням способу захисту порушених прав, що не впливає на розмір судового збору, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 1064,96 грн, сплачений ним при поданні позовної заяви за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241 — 246, 255, 295 КАС України, суд –
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій — задовольнити частково. 

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №134650043263 від 23.03.2026.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1981 по 11.07.1984, період проходження військової служби з 06.12.1986 по 13.12.1988, період роботи з 07.09.1984 по 19.10.1984 з 02.04.1985 по 02.12.1986, з 17.01.1989 по 25.10.1991 та з 26.10.1991 по 31.12.1998, та повторно розглянути заяву від 14.03.2026.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ: 20632802, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 червня 2026 року.
Повне найменування учасників:
Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ: 20632802, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009).

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК