30.04.2026
Справа № 497/579/26
Провадження № 2-а/497/27/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Раца В.А.,
секретаря – Божевої І.Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Болград, за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Торопенко Віктора Вікторовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,- 
ВСТАНОВИВ:
04.03.2026 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Болградського районного суду Одеської області з адміністративним позовом та просить постановити судове рішення, яким скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6688450 від 19.02.2026 року, винесену Інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Торопенко В.В. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Позов обґрунтований тим, що 19.02.2026 року близько 03 год. 15 хв. позивач ОСОБА_1 перебував поруч із транспортним засобом «Honda accord» з номерним знаком НОМЕР_1 та був безпідставно зупинений працівниками Управління патрульної поліції, внаслідок чого відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Вищезазначену постанову було складено за ч.1 ст. 122 КУпАП, у якій зазначено, що 19.02.2026 року о 03 год. 15 хв. в м. Миколаєві, вул. Олексія Вадатурського (Фалєєвська, 13, водій керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим начебто порушив п. 8.4 ПДР – Порушення вимог заборонних знаків. Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6688450 від 19.02.2026 прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки працівника поліції є несправедливими, недоведеними, необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності. Представник позивача зазначає, що працівниками поліції , які зупинили транспортний засіб, 19 лютого 2026 року, здійснили це безпідставно, адже правові підстави для зупинки транспортного засобу були відсутні. У подальшому, при складанні постанови працівниками поліції була порушена процедура розгляду справи, а саме позивача не було ознайомлено з його правами та обов`язками та не було надано докази порушення п. 8.4 ПДР. Оскаржувана постанова серії ЕНА №6688450 від 19.02.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності не містить жодного посилання на технічний запис, за допомогою якого було здійснено відеозапис. Такими діями відповідач порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. 
Ухвалою судді від 10.03.2025 року по справі було відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
30.03.2026 року до суду надійшов відзив від Інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Торопенко Віктора Вікторовича, Департаменту патрульної поліції в Миколаївській області, в якому представник просить відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі. Свій відзив представник відповідачів обґрунтовує тим, що постанова серії ЕНА №6688450 від 19.02.2026 року у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню, та додав підтверджуючи докази вини позивача у порушенні правил дорожнього руху. Факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, відеозаписом з автомобільного відеореєстратора, відеозаписом з нагрудного відео реєстратора 471346 та рапортом інспектора Торопенка В.В. Посилання представника позивача, на те, що його не було ознайомлено з його правами є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме, Шаімкулов О.А. власноруч підписав процесуальні документи, чим підтвердив факт ознайомлення з його правами. З аналізу зазначеного відеозапису з автореєстратора, долученому до матеріалів справи, зафіксовано рух автомобіля по вул. Шевченка зі сторони вул. Соборної у напрямку вул. Олексія Вадатурського, а також момент його зупинки з чіткою фіксацією марки автомобіля. При цьому відповідач зазначає, що у зазначеному напрямку в аналогічний проміжок часу не рухався жоден інший транспортний засіб, що виключає можливість ототожнення зафіксованого автомобіля з будь-яким іншим транспортним засобом. 
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
Судом встановлено, що Інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Торопенко В.В. 19.02.2026 року о 03:17:40 годині винесено постанову серії ЕНА № 6688450 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Зі змісту вищевказаної постанови слідує, що 19.02.2026 р. о 03:15:33 м. Миколаїв, по вул. Олексія Вадатурського (Фалєєвська), 13, водій керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п.8.4 – Порушення вимог заборонних знаків.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. п. 1.1.-1.5. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.3.21. «В`їзд заборонено». Забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватися разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Так, в якості доказу на підтвердження наявності події адміністративного правопорушення, а саме факту проїзду на знак «В`їзд заборонено», до суду надано відеозапис з автомобільного відеореєстратора.
Відповідно до правового висновку, наведеному у постанові Верховного Суду від 13.02.2020р. у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
В оскаржуваній постанові не зазначено марку та модель такого технічного засобу, його інвентарного номеру, інвентарного номеру карти пам`яті такого технічного засобу та іншої інформації про відповідний технічний засіб. 
Крім того, з наданого відеозапису неможливо встановити всі істотні обставини інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, а саме: марку та державний номерний знак транспортного засобу, факт керування транспортним засобом саме позивачем, а також дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. При цьому транспортний засіб на відеозаписі перебуває на значній відстані від місця фіксації, у зв`язку з чим неможливо чітко розпізнати державний номерний знак автомобіля та достовірно ідентифікувати транспортний засіб.
Окрім цього, із наданого відеозапису неможливо достеменно встановити, що саме позивач, керуючи транспортним засобом, здійснив проїзд під заборонний дорожній знак 3.21 «В`їзд заборонено». Також після зупинки транспортного засобу працівниками поліції на відеозаписі не вбачається самого дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», що унеможливлює належне підтвердження факту порушення Правил дорожнього руху.
Зазначене кореспондується із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а. 
Так, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення.
За змістом ч.1 ст. 40 цього Закону в редакції на час фіксації події, що є предметом оцінки суду, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Отже слід дійти висновку, що даною нормою закону встановлений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Інших способів використання технічних засобів, а ніж ті, які визначені в ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», законодавцем не визначено.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
В даному випадку відповідачем не було доведено обставин, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, не надано до суду інших доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія в силу дії презумпції невинуватості.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищенаведене та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому постанова серії ЕНА № 6688450 від 19.02.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Відповідно до п.1 ч.1 ст .247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 99, 139, 241-246, 250, 255, 263, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію»,суд, – 
УХВАЛИВ: 
Позов ОСОБА_1 до Інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Торопенко Віктора Вікторовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності  - задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА №6688450 від 19.02.2026 року винесену Інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Торопенко Віктором Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. 
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП - закрити. 
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Раца