ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 520/22570/25
адміністративне провадження № К/990/6462/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2026 року (судді: Любчич Л.В., Спаскін О.А., Присяжнюк О.В.)
у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  (далі також - Позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі також- Відповідач, ГУ ДПС), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 26 листопада 2024 року №00667300707 та №00667350707.
1.2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2025 року задоволено клопотання представника ГУ ДПС та залишено позовну заяву без розгляду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 4 грудня 2025 року, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено: скасовано ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2025 року; справу № 520/22570/25 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2025 року позовну заяву ФОП ОСОБА_1 залишено без руху та надано Позивачу строк на усунення недоліків, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтування поважності причин пропуску такого строку та наданням доказів на підтвердження поважності таких причин.
10 листопада 2025 року представник Позивача через систему "Електронний суд" надіслав заяву про поновлення процесуального строку, в якій зазначив, що між ним як адвокатом та Позивачем укладено договір про надання правової допомоги №02-01/2025-1 від 2 січня 2025 року та лише 22 квітня 2025 року на його електронну адресу у відповідь на адвокатський запит представниками ГУ ДПС направлено матеріали фактичної перевірки та податкові повідомлення-рішення від 26 листопада 2024 року. 
Також в зазначеній заяві представник Позивача вказав про те, що ФОП ОСОБА_1 не мав змоги отримати податкові повідомлення-рішення з об`єктивних причин, оскільки через постійні обстріли та попадання ракет поруч з місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 змушений був покинути м. Харків через загрозу своєму життю та здоров`ю в листопаді 2024 року. Спочатку Позивач виїхав у м. Львів, а з лютого 2025 року проживає в м. Конотоп Сумської області. 
Крім того, вказав, що Позивач не був обізнаний та повідомлений контролюючим органом щодо прийнятих відносно нього податкових повідомлень-рішень, оскільки під час фактичної перевірки надав контролюючому органу витребувані документи. Акт фактичної перевірки від 18 жовтня 2024 року № №3145/04/36/07/08-РРО/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 не отримувався, в зв`язку з чим він був позбавлений можливості надавати свої заперечення на нього.
Водночас покликався на те, що як вбачається з ухвали суду від 3 листопада 2025 року, лист, яким на адресу Позивача було направлено спірні податкові повідомлення-рішення, повернуто за закінченням терміну зберігання, що не свідчить про належну проінформованість Позивача. При цьому вказував на те, що обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення та одержувача (прізвище та його підпис).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 26 листопада 2024 року № 00667300707 та № 00667350707 були направлені ГУ ДПС на адресу Позивача ( АДРЕСА_1 ) 26 листопада 2024 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але поштове відправлення було повернуто до податкового органу поштою 10 грудня 2024 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважаються належним чином врученими Позивачу 10 грудня 2024 року, відповідно до правових положень статті 42 ПК України, а отже строк звернення до суду сплив 10 червня 2025 року, однак Позивач звернувся до суду 22 серпня 2025 року.
Суд першої інстанції критично оцінив доводи Позивача щодо тримання податкових повідомлень-рішень лише у відповідь на адвокатський запит 22 квітня 2025 року, виходячи з того, що триваюча пасивна поведінка Позивача не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що процесуальна поведінка Позивача не демонструє повноти використання своїх процесуальних прав, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав у судовому порядку. Пропуск строку звернення до суду через пасивну поведінку Позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку.
Щодо доводів Позивача про те, що він не мав можливості отримати податкові повідомлення-рішення, оскільки виїхав з м. Харкова через постійні обстріли, суд першої інстанції зазначив, що вказані Позивачем обставини в заяві та причинний зв`язок між ними та неможливістю отримати оскаржувані податкові повідомлення-рішення не підтверджені належними та допустимими доказами. Також суд першої інстанції вказав, що зі змісту заяви представника Позивача про поновлення строку звернення до суду не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права Позивача на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк, а введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку якщо це пов`язано не з загальними, а з конкретними причинами, що заважали вчасно звернутися до суду за захистом порушеного права, із наданням доказів на підтвердження таких причин.
Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 12 січня 2026 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року без змін.
У постанові апеляційний суд погодився з тими висновками, що cформував суд першої інстанції.
Також апеляційний суд зазначив про те, що контролюючий орган вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки. При цьому констатував, що матеріали справи не містять доказів подання Позивачем заяви про зміну податкової адреси, в той час, як законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулась. А також встановив, що відповідно до наявної в базі даних контролюючого органу інформації податковою адресою Позивача зазначено: АДРЕСА_1 , тобто саме та адреса, на яку рекомендованим листом з повідомленням про вручення було направлено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Водночас суд апеляційної інстанції зауважив, що у вказаному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення містяться посилання на те, що саме податкові повідомлення-рішення №№ 00667300707, 00667350707 направлялись даним поштовим відправленням, а саме в рядку "Найменування адресата" після зазначення прізвища Позивача, що спростовує протилежні доводи апелянта.
Суд апеляційної інстанції визнав неприйнятними доводи Позивача про те, що він отримав спірні податкові повідомлення-рішення лише 22 квітня 2025 року у відповідь на адвокатський запит з огляду на встановлені у справі обставини та вимоги пункту 58.3 статті 58 ПК України, відповідно до яких спірні податкові повідомлення-рішення вважається врученими Позивачу саме 10 грудня 2024 року.
Також судом апеляційної інстанції не прийнято доводи апелянта про неможливість отримання ФОП ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень у зв`язку з вимушеним залишенням м. Харкова внаслідок ракетних обстрілів, оскільки сама по собі наявність воєнного стану та пов`язаних із ним загроз не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
Позивач вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Наводить доводи, які були викладені в заяві про поновлення процесуального строку.
Вказує, що Відповідач не надав до суду належних доказів того, що ФОП ОСОБА_1 направлялися саме податкові повідомлення-рішення. Зокрема вказує, що лист який направлявся ФОП ОСОБА_1 не містить належних доказів відправки контролюючим органом саме податкових повідомлень-рішень, у тому числі супровідного листа. При цьому покликається на те, що інформація за зазначеним в матеріалах справи поштовим трекінгом відсутня в електронному реєстрі АТ "Укрпошта", що не дає можливості встановити дату відправлення вказаних податкових повідомлень-рішень поштою та їх повернення. А також вказує, що, на його думку, відсутність поштових відміток на бланку повідомлення про вручення ставить під сумнів достовірність наданого контролюючим органом доказу.
Наголошує, що оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення були ним отримані 22 квітня 2025 року, то з цим позовом він звернувся до суду засобами поштового в межах шестимісячного строку, з моменту коли він дізнався про податкові повідомлення-рішення. При цьому зазначає, що матеріали справи не містять доказів більш раннього отримання ним податкових повідомлень-рішень.
Стверджує, що звернувся до адвоката після того, як його набрав представник контролюючого органу і повідомив про наявність податкових повідомлень-рішень та запитав чи він буде сплачувати штраф, який міститься в податкових повідомленнях-рішеннях. Вказане, на думку Позивача, свідчить про те, що він як тільки був повідомлений про податкові повідомлення-рішення одразу ж звернувся до адвоката з метою отримання матеріалів фактичної перевірки та подання позову до суду.
Звертає увагу на те, що в провадженні Другого апеляційного адміністративного суду перебуває справа №520/21345/25 за його позовом до Відповідача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якій було визнано поважними причини пропуску процесуального строку на подання позову до суду, які є аналогічними до тих, що були наведені в рамках цієї справи, та поновлено процесуальний строк. 
Стверджує, що апеляційний суд належним чином не дослідив матеріали та не врахував наведені ним доводи щодо впливу військових дій та обстрілів м. Харків на відсутність можливості отримати податкові повідомлення-рішення.
2.2. Позиція Відповідача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу) 
Відповідач вважає, що ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Стверджує, що Позивач вказуючи, що суди першої та апеляційної інстанції порушили норми матеріального та процесуального права, водночас не зазначає, які саме норми судами було порушено.
Покликається на те, що касаційна скарга повністю повторює тексти позовної заяви та апеляційної скарги й у ній не викладено жодного нового аргументу, який міг би спростувати висновки, викладені у рішеннях судів попередніх інстанцій.
Стверджує, що ФОП ОСОБА_1 був обізнаний про проведення фактичної перевірки ще 9 жовтня 2024 року, оскільки вона була проведена у присутності особи, яка фактично проводила розрахункові операції - ОСОБА_2 , який отримав копію наказу та направлення на перевірку.
Вказує, що Позивачем не наведено будь-яких обставин і не надано відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з цим позовом. При цьому звертає увагу на те, що від дати укладення з адвокатом договору про надання правової допомоги (2 січня 2025 року) до закінчення строку звернення до суду (10 червня 2025 року) у представника Позивача було цілих 6 місяців.
3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Обговоривши доводи касаційної скарги, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Загальні норми процедури судового оскарження в межах розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша статті 5 КАС України).
Положеннями частини першої статті 122 КАС України унормовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта статті 122 КАС України).
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 123 КАС України, встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема, у постановах від 30 серпня 2018 року в адміністративній справі № 813/2897/16, від 21 серпня 2025 року у справі № 380/20996/24.
З урахуванням предмету цього позову строк звернення до суду починається з дня коли Позивач дізнався або повинен був дізнатися про наявність (прийняття відносно нього) саме оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26 листопада 2024 року було надіслано ГУ ДПС на податкову адресу Позивача (вул. Отакара Яроша, б. 11, м. Харків, 61045), що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Вказане рекомендоване відправлення повернулося неврученим з відміткою органу поштового зв`язку про його повернення 10 грудня 2024 року за закінченням терміну зберігання, яке наявне в матеріалах справи (т.1 а.с. 76).
Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що податкове повідомлення - рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Порядок листування платників податків та контролюючих органів закріплено у статті 42 ПК України.
Пунктом 42.1 статті 42 ПК України встановлено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з пунктом 42.3 статті 42 ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
За приписами пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. 
Відповідну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 8 квітня 2021 року у справі № 812/821/17.
Водночас у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №640/9016/20, від 24 вересня 2025 року у справі № 520/7480/25.
Відтак Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що Відповідачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення були належним чином направлені на адресу Позивача. 
Позивач в заяві про поновлення строку звернення до суду, в апеляційній та касаційній скаргах покликається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ним отримані не були та матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження їх вручення. А також вказував, що інформація за зазначеним в матеріалах справи поштовим трекінгом відсутня в електронному реєстрі АТ "Укрпошта", що не дає можливості встановити дату відправлення вказаних податкових повідомлень-рішень поштою та їх повернення.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають та відносини між ними регулюють Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270).
Відповідно до пункту 73 Правил № 270 інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді текстового повідомлення за номером телефону мобільного зв`язку, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а в разі відсутності номера телефону мобільного зв`язку - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланка повідомлення про надходження поштового відправлення або в інший спосіб, встановлений оператором поштового зв`язку.
Пунктом 86 Правил № 270 передбачено, що у разі коли адресата (одержувача) неможливо поінформувати про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону мобільного зв`язку, зазначеним відправником у поштовій адресі, або шляхом надсилання повідомлення технічними засобами, визначеними оператором поштового зв`язку, до його абонентської поштової скриньки (у разі її наявності) вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.
У разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод (пункту 101 Правил № 270).
Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження не повертати (пункт 102 Правил № 270).
Судами попередніх інстанцій дотримання вимог Порядку № 270 при направленні Позивачу поштової кореспонденції перевірено не було, а отже відповідно, хоча і встановлено дотримання Відповідачем вимог ПК України при направленні Позивачу податкових повідомлень-рішень, водночас не перевірено чи було поштове відправлення, яким оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені Позивачу належним чином доставлено на адресу Позивача та чи дотримано порядок його вручення.
Крім того, Позивач покликався на те, що він не був обізнаний та повідомлений контролюючим органом щодо прийнятих відносно нього податкових повідомлень-рішень, оскільки під час фактичної перевірки надав контролюючому органу витребувані документи, державні інспектори контролюючого органу запевнили його, що наданих документів достатньо та відсутні порушення податкового законодавства. Вказував, що матеріали фактичної перевірки на його адресу поштовим відправленням не надсилались, а були отримані за результатами розгляду адвокатського запиту 22 квітня 2025 року на електронну адресу адвоката. 
Також Позивач стверджував, що не був обізнаний про оскаржувані податкові повідомлення-рішення допоки до нього в телефонному режимі не звернувся представник контролюючого органу і не запитав щодо сплати штрафів визначених ними, після чого він звернувся за допомогою до адвоката.
Водночас судами оцінки відповідним доводам Позивача надано не було, хоча в рамках цієї справи вказані обставини мають визначальне значення для вирішення питання щодо моменту, з якого Позивач фактично дізнався або мав можливість дізнатись про наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки за відсутності підтвердження факту отримання Позивачем акту перевірки на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, в нього були відсутні обґрунтовані підстави вважати наявними обставини для їх прийняття. Сам факт того, що Позивач знав про проведення щодо нього фактичної перевірки для цієї справи, виходячи зі змісту наведених сторонами у цій справі доводів, не може беззаперечно свідчити, що в нього були відповідні підстави вважати, що за її результатами будуть прийняті податкові повідомлення-рішення.
Судами попередніх інстанцій також не було перевірено коли та при яких обставинах Позивачу було зателефоновано представниками ГУ ДПС та повідомлено про оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Крім того, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції не було встановлено коли саме Позивач звернувся за отриманням правової допомоги. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу звертає увагу на те, що договір про надання правової допомоги №02-01/2025-1 було укладено 2 січня 2025 року, а отже вже в січні Позивач мав дізнатись про оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Водночас судами попередніх інстанцій зазначений договір з метою встановлення мети його укладення та того, які послуги за ним мають надаватись досліджено не було, а відповідно і не встановлено, які саме обставини зумовили його укладення.
Судами першої та апеляційної інстанцій не було встановлено також коли саме було направлено Відповідачу адвокатський запит, на який отримано відповідь 22 квітня 2025 року.
Дослідження змісту договору про надання правової допомоги №02-01/2025-1 від 2 січня 2025 року та дати направлення адвокатського запиту у взаємозв`язку з датою, коли Позивача, за його твердженням, було повідомлено в телефонному режимі про наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень має ключове значення для вирішення питання щодо наявності у Позивача можливості своєчасного оскарження податкових повідомлень-рішень або наявності в його діях необґрунтованих зволікань, які і зумовили пропуск строку на звернення до суду.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій допустили надмірний формалізм та встановивши дотримання Відповідачем вимог ПК України щодо направлення Позивачу податкових повідомлень-рішень не перевірили коли саме Позивач фактично дізнався чи об`єктивно мав можливість дізнатись про їх наявність.
За таких обставин як суд першої, так і суд апеляційної інстанції у цій справі належним чином не встановили моменту, з якого Позивач фактично дізнався або повинний був дізнатися про наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, однак виходячи виключного з дотримання Відповідачем вимог ПК України щодо їх направлення Позивачу, дійшли висновку про пропуск Позивачем строку на їх оскарження та відсутність поважних причин пропуску відповідного строку.
За відсутності належного встановлених судом обставин, коли Позивач фактично дізнався чи мав об`єктивно можливість дізнатись про прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, враховуючи заперечення отримання ним акта перевірки, на підставі якого їх було прийнято та належного доставлення на його адресу поштового відправлення, як висновок про момент, з якого Позивач дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав, у цій справі, так і висновок про відсутність поважних причини пропуску строку на звернення до суду є передчасними.
Підхід судів попередніх інстанцій суперечить завданням адміністративного судочинства, принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи та вимогам процесуального закону, оскільки ґрунтується на припущеннях, а не на встановлених судом фактичних даних.
Забезпеченню правової визначеності як складової принципу верховенства права, закріпленої у пункті 1 частини третьої статті 2 КАС України сприятиме підхід, за яким суд зобов`язаний встановити дату і час, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, для цілей вирішення питання про дотримання строку звернення до суду.
При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за правилами КАС України питання дотримання строків звернення до суду може бути вирішене не лише на стадії до відкриття провадження у справі, а й - після.
Означене вище дає підстави погодитися із твердженнями Позивача, наведеними у касаційній скарзі, щодо необхідності скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій й направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи викладене, зокрема з огляду на допущені судами порушення норм процесуального права при вирішенні питання щодо дотримання Позивачем строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами, судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій, підлягають скасуванню з направленням справи на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2026 року скасувати.
Справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає
Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська
Судді О.В. Білоус
І.Л. Желтобрюх