УХВАЛА
15 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 714/1458/22
провадження № 51-2233ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2026 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 27 квітня 2026 року,
встановив:
До Верховного Суду надійшла вказана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання приписів цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, стверджуючи про незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на порушення закону (істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого), які, на її думку, допущені судами, а також зазначити, у чому саме вони полягають.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Касатор стверджує, окрім іншого, що сторона захисту заявляла клопотання про витребування медичних документів, проте у його задоволені було відмовлено. Водночас суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях вказали про відсутність таких клопотань під час здійснення судового провадження, однак скаржник не наводить жодних доводів на спростування таких висновків, не вказує про конкретні обставини, які б підтверджували факт заявлення відповідного клопотання.
Також Суд зауважує, що ОСОБА_4 зазначає про подання клопотань щодо призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи та витребування медичних документів, однак не конкретизує, у суді якої інстанції порушувалися ці питання.
Крім того, в обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник, серед іншого, не погоджується з встановленими судами фактичними обставинами кримінального провадження й викладає власну версію події, а також ставить під сумнів достовірність доказу, покладеного в основу обвинувального вироку, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки відноситься до компетенції апеляційного суду.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3