Справа № 758/14892/25 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року
Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Будзан Л.Д.,
за участі секретаря судового засідання - Топоровського М.О.,
розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року представник позивача ТОВ «ІННОА НОВА» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 26 280 грн 00 коп, а також судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.03.2025 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 7638290325 про надання грошових коштів у кредит, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. Однак, всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала та не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 26 280 грн 00 коп., з яких: 6 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8 280 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками; 12 000 грн 00 коп. - сума пені, нарахована за порушення зобов`язань. Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь товариства зазначену суму заборгованості.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025, головуючим суддею у справі було визначено Будзан Л.Д.
Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 26.09.2025, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.
В жовтні 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що фактично відповідач отримала лише кошти в сумі 6 000 грн, тоді як позивач вимагає стягнення в сумі, що більш ніж у чотири рази перевищує тіло кредиту. Крім того, позивач не довів, що перед укладенням договору надав відповідачу повну інформацію про реальну річну ставку, загальну вартість кредиту та можливі штрафи. Також позивачем не доведено, що він є правонаступником ТОВ «Іннова Фінанс» та вправі вимагати отримання коштів за кредитним договором. Посилаючись на викладене, а також з огляду на скрутний матеріальний стан, відповідач вказувала на відсутність підстав для задоволення позову, або ж можливості зменшення розміру стягнення.
В листопаді 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір із дотриманням всіх вимог закону, та відповідач була належним чином поінформована по всі умови договору та штрафні санкції в разі його неналежного виконання. Заборгованість була нарахована виключно на підставі умов договору, у межах вимог закону та принципів добросовісності. Крім того, ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» не припиняло своєї діяльності, і не передавало свої права чи обов`язки іншій юридичній особі, а товариство лише змінило своє найменування на ТОВ «ІННОВА НОВА», що підтверджується відповідним записом в реєстрі, а відтак заперечення сторони відповідача в цій частині є безпідставними. Сторона позивача також вказує, що матеріальне становище відповідача, перебування її за кордоном та наявність воєнного стану, - не звільняє відповідача від обов`язку належного виконання умов договору, а відтак заперечення на позов не вказують на відсутність підстав для стягнення суми заборгованості із відповідача в примусовому порядку.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. В позові просив розглянути справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. До суду подала письмовий відзив на позов, в якому просила здійснити розгляд справи без її участі.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у спрощеному позовному провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Судом встановлено, що 31.03.2025 між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір надання грошових коштів у кредит № 7638290325, відповідно до якого на умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 2.3 зазначеного договору, сторонами було обумовлено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 6 000,00 грн.;
В п. 2.5 договору було закріплено, що строк кредиту (строк дії договору) становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 дні(в). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів).
За умовами п. 2.6 договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: 2.6.1. Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору та становить: 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору. 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до п. 2.7 договору, комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого
Кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором Кредиту у день надання кредиту.
Відповідно до п. 7.4 договору, за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені Договором, Кредитодавець має право стягнути з Позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу.
Відповідно до п.п. 7.5, 7.6 договору, нарахування неустойки здійснюється Товариством з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів». Нарахування процентів за користування кредитом в ІКС товариства відбувається щоденно, починаючи із першого дня надання кредиту до останнього дня надання коштів в кредит за цим договором.
Відповідно до п. 10.6.-10.7 договору, позичальник, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надав згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписано відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови Договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам абзацу третього частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення одноразового ідентифікатора для підписання Договору та одноразового ідентифікатора для підписання паспорту кредиту. Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надійшло в ІКС Товариства, відповідно з цього моменту Товариство повідомлене про те, що позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) Товариства щодо укладання Договору. Моментом підписання цього Договору є використання його сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням Договору зі сторони Товариства є формування на дання на ознайомлення позичальнику оферти, а також генерація та направлення позичальнику одноразового ідентифікатора. Підписанням Договору зі сторони позичальника є направлення позичальником повідомлення, що містить одноразовий ідентифікатор, отриманий від Товариства, через особистий кабінет.
Договір надання грошових коштів у кредит № 7638290325 від 31.03.2025 містить ідентифікуючу інформацію щодо відповідача (паспортні дані, РНОКПП, електронну адресу, номер особистого електронного платіжного засобу, адресу проживання), а також підписано електронним підписом останньої шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «2031», відповідно до ч. ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Наявні в матеріалах справи докази та наведені вимоги закону свідчать, що відповідач ознайомилась і погодилась з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
В той же час, суд зауважує, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19.
Крім того, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як убачається із матеріалів справи, 31.03.2025 ТОВ «Іннова Фінанс» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 000,00 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи випискою про рух коштів на картковому рахунку відповідача від АТ КБ «ПриватБанк».
Однак, станом на день подачі позову до суду відповідачем борг за кредитним договором не повернуто, та доказів зворотному матеріали справи не містять.
Судом також встановлено, що позивач ТОВ «Іннова Нова» є правонаступником позикодавця - ТОВ «Іннова Фінанс», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а відтак посилання відповідача про відсутність належної правомочності у позивача на заявлення вимог про стягнення суми боргу є безпідставними.
Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 15.09.2025 становить суму в розмірі 26 280 грн 00 коп., з яких: 6 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8 280 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками; 12 000 грн 00 коп. - сума пені, нарахована за порушення зобов`язань.
Стороною позивача доведено долученими до справи доказами розмір заборгованості, який розрахований у відповідності до умов договору та фактичного зняття та використання відповідачем коштів.
В ході розгляду справи відповідачем не надано суду доказів в підтвердження того, що нею належним чином та в повному обсязі виконувалися умови кредитного договору, а обставини, на які посилається відповідач у відзиві спростовуються наявними у справі доказами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Суд відмічає, що заперечення сторони відповідача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, відповідачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б вказували на відсутність підстав для стягнення із відповідача на користь товариства заборгованості в примусовому порядку, в тому числі з огляду на скрутне матеріальне становище відповідача.
Доводи відповідача щодо завищення суми заборгованості за кредитним договором спростовуються наявними у справі доказами, в тому числі випискою з рахунку відповідача, наданого позивачем до відповіді на відзив на позов.
Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. 
Так, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене, суд відмічає, що інші заперечення сторони відповідача не спростовують наведених висновків суду та не вказують на відсутність підстав для стягнення заборгованості за укладеним договором.
Враховуючи викладене, а також перевіривши наданий розрахунок заборгованості, та інші докази, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 26 280 грн 00 коп., знайшли своє беззаперечне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача належними та достатніми доказами спростовані не були, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу сторони відповідача на те що, відповідно до ст. 435 ЦПК України, в разі наявності підстав, в тому числі з огляду на скрутне матеріальне становище, відповідач не позбавлена права звернутись до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання даного рішення суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі даного позову сплачено судовий збір в сумі 2 422 грн 40, а відтак зазначена сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 19, 76, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» заборгованість за Договором надання грошових коштів у кредит №7638290325 від 31.03.2025 у розмірі 26280 (двадцять шість тисяч двісті вісімдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Учасники справи, а також особи, які не брати участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін по справі:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА», код ЄДРПОУ 44127243, місцезнаходження: вул. Верхній Вал, буд. 10, м. Київ;
відповідач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 11.03.2026.

Суддя        Л.Д. Будзан