КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Провадження № 11-кп/824/755/2026 Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
ЄУН: 753/14533/23 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді:  ОСОБА_2 
суддів  ОСОБА_3  
ОСОБА_4 
за участю 
секретаря  ОСОБА_5 
прокурора  ОСОБА_6 
захисника  ОСОБА_7 
обвинуваченого  ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 12023105020000772, внесеному до ЄРДР 30 березня 2023 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, українка, громадянка України, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 
- 11 січня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 17 000 гривень,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, 
за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2023 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі зі штрафом у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.
У відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнена від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом 2 років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та доля речового доказу.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання визначити з урахуванням покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., який виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що вироком встановлено, що ОСОБА_8 раніше засуджена 11 січня 2023 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., який до теперішнього часу не сплачений. Не відбувши покарання за попереднім вироком, обвинувачена вчинила новий умисний злочин у сфері незаконного обігу психотропних речовин.
Прокурор наголошує, що зі змісту вироку вбачається, що суд при призначенні покарання встановив та оцінив усі обставини у кримінальному провадженні (відношення обвинуваченої до скоєного, визнання вини, щире каяття, її вік, соціальні зв`язки), які жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого злочину. Натомість, місцевим судом проігноровано, що, будучи 11 січня 2023 року засудженою, ОСОБА_8 вже 30 березня 2023 року повторно вчиняє аналогічне кримінальне правопорушення, що фактично нівелює посилання суду на наявність щирого каяття, як обставини, що пом`якшує її покарання. Як вказує апелянт, обвинувачена наполегливо продовжує вчиняти умисні кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин, не побоюючись отримати суворе кримінальне покарання.
Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції помилково застосував до обвинуваченої ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Внаслідок такої помилки обвинуваченій призначено покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, захисника та обвинувачену, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку. 

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

За вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою в тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебувала у невстановленому місці та в цей час у неї виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP для власного вживання, без мети збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, ОСОБА_8 , у невстановлений день, час та місці, використовуючи додаток «Telegram», який був встановлений на належному їй мобільному телефоні, домовилася з невстановленою досудовим розслідуванням особою, щодо безоплатного незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP.
В подальшому, ОСОБА_8 у невстановлений день, час, місці, використовуючи додаток «Telegram», який був встановлений на належному їй мобільному телефоні, отримала від невстановленої досудовим розслідуванням особи координати місцезнаходження «закладки», тобто схованки з психотропною речовиною.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, ОСОБА_8 30 березня 2023 року приблизно о 13.20 год. прибула за адресою: м. Київ, вул. Урлівська, 20, та неподалік озера «Жандарка», за координатами НОМЕР_1 виявила згорток ізоляційної стрічки, в якому знаходився полімерний пакет з пазовим замком, всередині з кристалічною речовиною білого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, та залишила його при собі, а саме у правій кишені куртки, у яку була одягнена, тим самим придбала та розпочала зберігати психотропну речовину для власного вживання, без мети збуту.
30 березня 2023 року приблизно о 13.30 год. за адресою: м. Київ, вул. Урлівська, 20-А, працівниками поліції було затримано ОСОБА_8 , у якої в подальшому, під час особистого обшуку виявлено та вилучено полімерний пакет з пазовим замком всередині з кристалічною речовиною білого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,334 г, яку ОСОБА_8 умисно, незаконно, всупереч вимог ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15 лютого 1995 року, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою КМУ № 589 від 3 червня 2009 року, придбала та зберігала для власного вживання, без мети збуту протягом року після засудження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України.
PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список №2 особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в «Таблиці І» є особливо небезпечною психотропною речовиною.

Перевіркою матеріалів судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченої за встановлених судом обставин правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України.

Прокурором в апеляційній скарзі, як і під час апеляційного розгляду, обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченої не оспорюються. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування вимог кримінального закону при призначенні покарання обвинуваченій, колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. 
За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції наведених вимог дотримався не у повному обсязі.
Так, вирішуючи питання про вид і розмір покарання, яке слід призначити обвинувачений, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше судима 11 січня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, вчинила умисний злочин, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке їй інкриміновано, визнала у повному обсязі та щиро розкаялася, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, одружена, має на утриманні малолітню дитину, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку, що покарання обвинуваченій слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, із приєднанням на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю невідбутого покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, та призначити обвинуваченій остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі зі штрафом розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.
У відповідності до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
Також, враховуючи відношення обвинуваченої до скоєного, визнання вини, щире каяття, її вік, соціальні зв`язки, суд дійшов висновку, що обвинувачену на підставі ст. 75 КК України слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Прокурором не оспорюється покарання, призначене обвинуваченій за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі та за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. 
Разом з тим, прокурор не погоджується з вироком суду в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції вимог кримінального закону.

Колегія суддів вважає наведені доводи прокурора слушними, з огляду на таке. 

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями) № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Таким чином, у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
За правилами ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
При цьому положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.
При цьому звільнення від відбування призначеного судом покарання у виді штрафу з випробуванням за цією нормою закону не допускається (постанова Верховного Суду від 9 серпня 2022 року у справі № 359/4720/20).

Отже, у даному кримінальному провадженні суд повинен був призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, яке складається з поєднання (сукупності) невідбутої частини покарання за попереднім вироком, яке слід відбувати реально, і покарання за новим вироком.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_8 засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.,який обвинувачена не сплатила та в цей період вчинила новий злочин.
Разом з тим, призначаючи остаточне покарання обвинуваченій на підставі ст. 71 КК України, з урахуванням того, що основне покарання у виді штрафу, призначене за попереднім вироком, згідно з ч. 3 ст. 72 КК України не підлягає складанню з іншими видами покарань та виконується самостійно, суд першої інстанції на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинувачену від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі, яке входить до остаточного покарання, призначеного за сукупністю вироків разом зі штрафом, що є неприпустимим і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому колегія суддів враховує, що в ході призначення покарання з можливістю виправлення та перевиховання обвинуваченої без його відбування місцевий суд не зважив належним чином на те, що остання була раніше засуджена до покарання, яке станом на час вчинення нового кримінального правопорушення не відбула, і знову вчинила аналогічне умисне кримінальне правопорушення, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення.
Окрім того, на переконання колегії суддів, висновок місцевого суду про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України зроблений без урахування особливостей правозастосування наведеної норми матеріального права і належним чином не вмотивовано, оскільки під час призначення покарання та вирішення питання про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 без його відбування місцевий суд урахував одні й ті ж обставини, що є неприпустимим.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій остаточного покарання за сукупністю вироків неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що вирок суду відносно ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції. 

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке слід призначити обвинуваченій, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких кримінальних правопорушень, раніше судима, вчинила новий умисний злочин у період невідбутого покарання за попереднім вироком, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, одружена, має на утриманні малолітню дитину, обставиною, що пом`якшує покарання, колегія суддів визнає щире каяття, оскільки така обставина встановлена ще під час досудового розслідування, що знайшло своє відображення в обвинувальному акті, а, окрім того, підтверджується тим, що під час судового розгляду обвинувачена дала послідовні визнавальні показання з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення, висловила щире бажання виправитись, усвідомлення нею протиправності вчиненого, що знайшло своє відображення й у вироку суду; відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
При цьому колегія суддів враховує, що обвинуваченою не сплачений штраф за попереднім вироком і нове кримінальне правопорушення вчинено у період невідбутого покарання за попереднім вироком, а тому колегія суддів не вважає за доцільне призначення обвинуваченій за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу. 
Водночас колегія суддів враховує, що станом на час апеляційного розгляду встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року, в якій ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року виправлено описку, задоволено клопотання (подання) в.о.заступника начальника Деснянського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, та ОСОБА_8 замінено несплачену суму штрафу в розмірі 17000 грн. покаранням у виді 240 годин громадських робіт. 
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку про призначення обвинуваченій за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі у виді 2 років позбавлення волі.
Однак, на підставі ст. 71 КК України обвинуваченій слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом повного приєднання покарань за оскаржуваним вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням заміни обвинуваченій штрафу на громадські роботи, положень пп. г) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з яким одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 30 днів позбавлення волі, яке слід відбувати реально. 

Таким чином, з огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

З метою забезпечення виконання вироку апеляційного суду, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, її попередньої процесуальної поведінки, колегія суддів вважає за необхідне взяти під варту обвинувачену в залі суду. 

У зв`язку з прийняттям апеляційним судом рішення по суті поданої апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою. 

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково. 

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2023 року щодо  ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України - в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок:
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням ухвал Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року та 31 травня 2024 року, положень пп. г) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 30 днів позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 19 червня 2026 року, взявши під варту в залі суду.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Повідомити службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації про влаштування чи встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_10 , 2021 року народження, на час відбування ОСОБА_8 призначеного судом покарання з моменту приведення вироку до виконання і до відбуття засудженою покарання.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - у той самий строк з дня отримання копії вироку. 
Судді:

______________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4