Справа № 303/7662/24
2/303/2008/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Торинець Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (представник – Тараненко Артем Ігорович) до ОСОБА_1 (представник - ОСОБА_2 ) про стягнення грошових коштів,
УСТАНОВИВ:
ТОВ «ФК «Ейс» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, вказуючи, що 09.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали договір кредитної лінії № 422245725 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Пунктом 1.1 договору кредитної лінії № 422245725 визначено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22 0000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. 09.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 22 000,00 грн на належну відповідачці банківську карту № 5169-30XX-XXXX-5078, що підтверджує прийняття відповідачкою пропозиції кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020, інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. У даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. У подальшому 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, згідно з якою строк дії договору факторингу № 28/1118-01 продовжено до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, яка продовжує строк дії договору до 31 грудня 2024 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Пунктом 2.1. розділу 2 (предмет договору) договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 - є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.20218 під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, и тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів находиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.5 договору факторингу реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників. що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена у додатку № 1 до договору. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Згідно п. 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 172 від 08.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 58 060,58 грн. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018-31.12.2024. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступила дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Право вимоги за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 перейшло до ТОВ «Таліон плюс» 08.02.2022, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 172. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку договору (п.4.1. ). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 67 219,13 грн. 17.07.2024 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 17/07/2024 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму. основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеня за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників. Відповідно до п.1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 17/07/2024 від 17.07.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 67 219,13 грн. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 17/07/2024 від 17.07.2024. У ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 67 219,13 грн. Товариство просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії № 422245725 від 09.11.2021 у розмірі 67 219,13грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2024 відкрито провадження по даній справі призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
14.10.2024 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів постановлено рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: шосе Харківське, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42986956) заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 219,13 гривень (шістдесят сім тисяч двісті дев`ятнадцять гривень, тринадцять копійок); стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень (шість тисяч гривень, 00 копійок).
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2025 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14.10.2024 по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задоволено. Скасовано заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.10.2024 по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
11.12.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому зазначено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 422245725 від 09.11.2021. Відповідно до п.1.1. укладеного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн (двадцять дві тисячі гривень) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Пунктом 1.7 договору кредитної лінії визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі – дисконтний період), а саме до 09.12.2021. Законом України № 891-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо споживчого кредитування і формування та обігу кредитних історій», 15.09.2020 прийнятим Верховною Радою України, передбачено, що будь-який кредит на суму меншу або таку ж як офіційна сума мінімальної заробітної плати на момент отримання кредиту, або укладений кредитний договір на строк до одного місяця, вважається «споживчим кредитом» та регулюється нормами Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 3.1 договору кредитної лінії спори, що можуть виникнути між позичальником та кредитодавцем за цим договором вирішуються в позасудовому та в судовому (досудовому) порядку. Отже, укладеним договором передбачено, врегулювання спору в позасудовому порядку, однак позивачем не було застосовано досудовий порядок розгляду справи, як це передбачено укладеним договором. Згідно з п. 3.3.1.3. кредитодавець може інформувати позичальника: про необхідність виконання зобов`язань, передбачених договором і про дати в які такі зобов`язання повинні були виникнути; про наслідки невиконання зобов`язань, що випливають з договору; про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які кредитодавець поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом судової справи; про інші обставини, що є важливими для вирішення спору в досудовому порядку. Відповідно до п. 4.1 договору кредитної лінії, сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавством України. Пунктом 4.3 договору кредитної лінії визначено, що за порушення позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення позичальником зобов`язань за даним договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за даним договором. Договір № 422245725 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 09.11.2021 є укладеним, оскільки умови договору були попередньо погодженими та ніким не оспорювалися. Договір про надання кредиту підписаний сторонами, позивачем це підтверджено належними та допустимими доказами, копії яких було долучено до позовної заяви. Таким чином, у вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною — що і зазначено позивачем. Позивач має намір стягнути із відповідачки грошові кошти у розмірі 67 219,13(шістдесят сім тисяч двісті дев`ятнадцять гривен, 13 коп.) грн, дана сума складається із: 20 488,80грн - заборгованість по кредиту; 46 730,33грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач частково погашала кредитне зобов`язання, також позивачем долучено докази, що підтверджують часткове погашення ОСОБА_1 кредитного зобов`язання. Із розрахунку заборгованості відомо, що ОСОБА_1 здійснила три платежі на погашення кредитного зобов`язання: 1) 06.12.2021 у розмірі 1604,00грн; 2) 06.01.2022 у розмірі 6770,00 грн; 3) 08.01.2022 у розмірі 1275,00 грн, що в загальній кількості складає 9 649,00 грн   ОСОБА_1 взяла кредитне зобов`язання у розмірі 22 000,00 грн, з яких заплатила лише 9649,00 грн, отже з урахуванням зазначеного заборгованість по тілу кредиту складає - 12 351,00 грн (дванадцять тисяч триста п`ятдесят одну гривню,00 коп.), які ОСОБА_1 не погасила. Поряд з цим, позивачем нараховано 46 730,33 грн (дана сума є нарахованими відсотками за прострочення виконання кредитного зобов`язання), однак відповідно до умов укладеного договору № 422245725 від 09.11.2021, а саме п. 4.3, договору кредитної лінії, сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення кредитного зобов`язання, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за даним договором. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 22 000, 00 грн., з урахуванням умов укладеного договору пеня не може перевищувати 11 000, 00 грн. З урахуванням зазначеного заборгованість складає 12 351,00 (дванадцять тисяч триста п`ятдесят одна гривня 00 коп.) грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 11 000,00 грн. (одинадцять тисяч гривень)- сума пені передбаченої умовами договору. Сума коштів, яка на думку представника позивача має бути стягнута із ОСОБА_1 , складає: 23 351,00(двадцять три тисячі триста п`ятдесят одна гривня, 00 коп.)грн з урахуванням заборгованості по тілу кредиту та нарахованої пені. Позивач у позовній заяві зазначає про стягнення 6000,00грн витрат на правничу допомогу. Однак, до позовної заяви позивачем долучено лише довіреність на представництво ОСОБА_3 , але ордеру на надання правової допомоги, договору до справи не долучено. З урахуванням зазначеного, у стягненні витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача просила відмовити. Зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла складає 10 000,00 грн. Зазначений попередній розрахунок суми судових витрат включає в себе витрати з наданням правничої допомоги згідно укладеного договору № 17 від 29.10.2024. Акт виконаних робіт, договір про надання правничої допомоги та остаточний розмір понесених витрат буде надано після ухвалення судом рішення у справі. Просила позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути грошові кошти у розмірі 23 351,00 (двадцять три тисячі триста п`ятдесят одна гривня, 00 коп.) грн з урахуванням заборгованості по тілу кредиту та нарахованої пені. У стягненні витрат на правничу допомогу відмовити в повному обсязі. 
Позивачем надано відповідь на відзив у який зазначено, що на підтвердження позовних вимог надано розрахунки заборгованості створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Наступними факторами жодних нарахувань не здійснювалося. Дані документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано результат. Алгоритм нарахування такої заборгованості узгоджений кредитним договором. Розрахунки заборгованості здійснені на підставі відповідних пунктів за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021, а саме: кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі – дисконтний період), а саме до 09.12.2021; у випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п. 1.7. кредитного договору). Виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 98,55 (дев`яносто вісім цілих п`ятдесят п`ять сотих) процентів річних, що становить 0,27 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.9.1. Кредитного договору). За умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 391,67 (триста дев`яносто одна цілих шістдесят сім сотих) процентів річних, що становить 1,07 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п. 1.9.2. кредитного договору). Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду (п. 1.9.3. кредитного договору). З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. (п. 1.12.2. кредитного договору). Підготовлені розрахунки не суперечать один одному та узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, зокрема із витягами з реєстру прав вимоги № 104 від 20.10.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, Реєстру прав вимоги № 7 від 28.10.2021 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020. За весь період перебування права вимоги за вищезазначеними договорами, позивач не здійснив жодних додаткових нарахувань і не застосував жодних штрафних санкцій до боржника. Нарахування відсотків відбувалось за наступною формулою: A – тіло кредиту; B – строк кредиту; C – відсоток в день; D – нарахований відсоток за день в грн; E – відсоток за весь строк кредитування в грн; E = A*B*D/100; D = E/B. Відповідно нарахування за дисконтною ставкою здійснювалось наступним чином: 22 000*0,27*30/100=1782,00 грн відповідачка мала виплатити за 30 днів за строк дисконтного періоду в сумі. 1782,00/30=59,4грн - сума яку боржник мала сплачувати за кожен день користування кредитом під час дисконтного періоду - здійснювалось нарахування процентів від 09.11.2021 – 09.12.2021 (що вбачається в розрахунку заборгованості підготовлений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»). Оскільки боржник сплатив фактично нараховані відсотки, нарахування відбувалось за індивідуальною процентною ставкою. За умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 391,67 (триста дев`яносто одна цілих шістдесят сім сотих) процентів річних, що становить 1,07 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п. 1.9.2. кредитного договору). Відповідно нарахування за індивідуальною ставкою здійснювалось наступним чином: 21 999,80*1,07*30/100=7061,93грн, які відповідачка мала виплатити за 30 днів за строк індивідуального періоду. 7961,93/30=235,40 грн - сума яку боржник мала сплачувати за кожен день користування кредитом під час дисконтного періоду - здійснювалось нарахування процентів від 10.12.2021 – 09.01.2022 (що вбачається в розрахунку заборгованості підготовлений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»). Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена (п. 1.8. кредитного договору). Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду, є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору (п. 1.9.3. кредитного договору). 09.01.2022 в розрахунку наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відображено перерахування відсотків згідно пункту 1.9.3. кредитного договору. Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п. 1.12.1. кредитного договору). З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.12.2. кредитного договору). Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (п. 5.3. Кредитного договору). Нарахування відсотків після закінчення дисконтного періоду відбувалось за наступною формулою: 20 488,80*2,98*90/100=54 950,96 грн – сума яку мав сплатити боржник за користування кредитом після закінчення строку дисконтного та індивідуального періоду. 54 950,96 /90 = 610,57 грн - здійснювалось нарахування процентів від 10.01.2022 – 07.02.2022 (що вбачається в розрахунку заборгованості підготовлений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 172 від 08.02.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 в розмірі 58 060,58 грн. У подальшому нарахування за несплаченими процентами здійснювалось ТОВ «Таліон плюс». Оскільки ТОВ «Таліон плюс» є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК № 563 від 21.04.2015, виданим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг та Ліцензією від 07.11.2017, діючою безстроково, на підставі розпорядження від 07.11.2017 № 4234. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Таким чином, ТОВ «Таліон плюс» мало право нараховувати відсотки за умовами, аналогічні тим, що задекларовані у кредитному договорі № 422245725 від 09.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Нарахування, що здійснювало ТОВ «Таліон плюс» відповідно до п.1.12.2 кредитного договору здійснювалось за період від 08.02.2022 - 03.03.2022 (що вбачається в розрахунку заборгованості підготовлений ТОВ «Таліон плюс»). У зв`язку з введенням Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом починаючи з дати введення воєнного стану в Україні та до 10 квітня 2022 року включно. Відповідні коригування заборгованості клієнтів були відображені в обліковій та реєструючій системі 04.03.2022. У наданих розрахунках при відступленні прав вимоги наявне балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником. Балансове списання — це бухгалтерська операція, яка відображає зняття з балансу фінансової установи активів або зобов`язань, що були раніше враховані в її облікових регістрах. У контексті передачі права вимоги за кредитом, балансове списання означає, що фінансова компанія більше не відображає заборгованість боржника як актив у своєму балансі, оскільки це право було передано іншому суб`єкту (фактору) внаслідок договору факторингу. Дана процедура передбачена Положеннями (стандарт) бухгалтерського обліку, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національними стандартами бухгалтерського обліку та положеннями НБУ. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 касаційний суд дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом – проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами – проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». Отже, відповідно до позиції Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування можливе на підставі ст. 625 ЦК України: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Оскільки «інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання» погоджено договором, то застосовуються саме ці умови договору – Базова процентна ставка п. 1.12.2., то боржник зобов`язаний сплатити саме ці проценти, що передбачені умовами договору. У цьому випадку положення про 3% річних більше не застосовується, оскільки умови договору пріоритет над загальною нормою, якщо вони не суперечать законодавству.  Положеннями статей 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14- 154цс18). Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Дані документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються та містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано суму стягнення відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Зазначає, що вищезгадані розрахунки підпадають під ч.2. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити для первинних документів: назва документа; дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції; одиниця виміру господарської операції; посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Враховуючи наведене доведеною є обставина отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і невиконання відповідачем зобов`язання, оскільки у передбачені в договорах строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув. Товариство просило позов задовольнити в повному обсязі.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. 
Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Частиною 1 ст. 520 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Враховуючи вищенаведене, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК України).
Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Відповідно до пункту 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг є фінансовою послугою.
За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту.
Частинами 5 та 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Судом встановлено, що 09.11.2021 до укладення договору про споживчий кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» доведено до відома ОСОБА_4 інформацію по кредитуванню (т. 1 а.с. 17-18). 
09.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 422245725, згідно з п. 1.1 якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка допомога» (т. 1 а.с. 18-22).
Пунктом 1.2 договору № 422245725 визначено, що сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Згідно з п. 1.3 договору № 422245725 кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 22 000,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернутий до 09.12.2021.
Відповідно до п. 1.7 договору № 422245725 кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту за кожним траншем, а саме до 09.12.2021. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
За п. 1.9 договору кредиту № 422245725 за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які відповідно до п.1.9.1 виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору нараховуються щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 98,55 процентів річних, що становить 0,27 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 грн процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь період користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду, є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 цього договору (п. 1.9.3).
Відповідно до п. 4.10 договору кредиту № 422245725 у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі сплачена позичальником сума погашає вимоги у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту (за наявності); у третю чергу сплачуються нараховані проценти за користування кредитом; у четверту чергу сплачуються сума кредиту (у разі зобов`язань щодо її повернення); у п`яту чергу сплачується неустойка та інші платежі відповідно до договору. 
Пунктом 5.14 договору кредиту № 422245725 передбачено, що він є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
В ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається із матеріалів справи, 09.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 422245725. Договір підписаний сторонами шляхом вчинення представником кредитодавця електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та позичальником - одноразового ідентифікатора MNV3EU67.
Зазначеним підтверджується факт укладення кредитного договору між відповідачем та первісними кредиторами, на умовах, що вказані в наданій копії договору та не оспорюється сторонами. 
09.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 22000,00 грн, згідно договору №422245725 від 09.11.2021, що підтверджується платіжним дорученням № а313а557-ddd6-4970-9d1f-96e142a65270 (а.с. 44) та довідкою виданою ПАТ КБ «Приватбанк» № 07_1/2024 від 06.08.2024 (т. 1 а.с. 45-47).
Факт отримання суми кредиту у розмірі 22 000,00 грн в день укладення договору кредитної лінії № 422245725, а саме 09.11.2021, не оспорюється також і відповідачкою.
28.11.2018 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до п. 2.1 якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (т. 1 а.с. 48 - 53). 
Пунктом 1.3 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 «право вимоги» визначено, як всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які можуть виникнути у майбутньому.
Пункт 4.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 визначає, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги. 
Відповідно до п. 8.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками.
Пунктом 8.2 вищезазначеного договору факторингу передбачено, що строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 28.11.2019, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
28.11.2019 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у відповідності до умов якої, сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в наступній редакції: «Строк дії договору починає перебіг у момент визначений у п.8.1. цього договору та закінчується 31.12.2020, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором» (т. 1 а.с. 54).
31.12.2020 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у відповідності до умов якої, сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в наступній редакції: «Строк дії договору починає перебіг у момент визначений у п.8.1. цього договору та закінчується 31.12.2021, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором» (т. 1 а.с. 55-59).
31.12.2021 ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у відповідності до умов якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 (т. 1 а.с. 60).
Пункт 4.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 визначає, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги. 
Згідно з реєстром прав вимоги № 172 від 08.02.2022 ТОВ «Таліон плюс» набуло права вимоги до ОСОБА_1 (РНОК НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 у розмірі 58 060,58 грн, з яких заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 20 488,00 грн, заборгованість за відсотками 37 571,78 грн; сума фінансування 8195,52 грн (т. 1 а.с. 61-63).
30.10.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, у відповідності до п. 2.1 якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (т. 1 а.с. 64 - 68).
Пунктом 1 договір факторингу № 30/1023-01 визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які можуть виникнути у майбутньому.
Пункт 4.1 договору факторингу № 30/1023-01 визначає, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. 
Відповідно до п. 8.1 - 8.2 договору № 30/1023-01 строк його дії починається з моменту підписання сторонами та закінчується 31.12.2024.
Згідно з реєстром прав вимоги № 2 від 20.12.2023 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло права вимоги до ОСОБА_1 (РНОК НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 у розмірі 67 219,13 грн, з яких заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 20 488,00 грн, заборгованість по відсоткам 46 730,33 грн, сума фінансування 635,15 грн (т. 1 а.с. 69-71).
17.07.2024 між ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 17/07/24, у відповідності до п. 1.1 якого, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить кредитору (т. 1 а.с. 73 - 77).
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 9.3 договору факторингу №17/07/24 від 17.07.2024, строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.2 договору та закінчується 07.03.2026.
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №17/07/24 від 17.07.2024, ТОВ «ФК «Ейс» набуло права вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП боржника НОМЕР_1 , за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 у розмірі 67 219,13 грн., з яких 20 488,80 грн прострочене тіло; 46 730,00 грн прострочені відсотки; сума фінансування 368,80грн (т.1 а.с. 78 - 80).
17.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Eйс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Акт прийому - перадачі Реєстру боржників за договором факторингу № 17/07/24 (т. 1 а.с. 81).
У ст. 1078 ЦК України допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу, обрано різні критерії. Зокрема, для: а) наявної вимоги – це строк платежу; б) майбутньої вимоги – це момент виникнення. Наявна вимога – це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. Тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога – це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок, наявна та «недозріла» вимоги існують до або в момент укладення договору факторингу. Майбутня вимога – це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що з`явилися із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу.
У договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимог, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, в зазначенні предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного – кредитора, так і пасивного – боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки). 
Натомість майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися з клієнтом. У ст. 5 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28 травня 1988 року встановлено, що положення договору факторингу, яке передбачає відступлення існуючих або майбутніх грошових вимог, не може бути визнано недійсним внаслідок того, що вимоги не були зазначені в договорі окремо, якщо під час укладення договору або під) час набуття ним чинності вони могли бути визначені в договорі.
Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 має потенційну властивість для ідентифікації майбутньої вимоги в момент її виникнення , а саме в п. 2.1 договору зазначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Отже перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 до договору факторингу.
08.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 сформовано Реєстр боржників.
З огляду на наведене суд вважає з урахуванням того, що в момент виникнення зобов`язання майбутня вимога щодо відповідача була індивідуалізована у Реєстрі боржників до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а саме у Реєстрі боржників від 08.02.2022 під порядковим номером 553 щодо ОСОБА_1 , ця вимога може бути відступленою за наступними договорами факторингу.
Суд вважає встановленим факт надання кредитних коштів відповідачу, оскільки дана обставина не оспорюється сторонами у справі, підтверджується відповідними банківськими документами (т. 1 а. с. 44- 48).
Таким чином, судом встановлено факт набуття права вимоги позивачем до відповідача за договором кредитної лінії № 422245725 від 09.11.2021. 
Суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивачем не було застосовано позасудовий порядок розгляду спору, так як п. 3.1 договору кредитної лінії № 422245725 від 09.11.2021 встановлює можливі порядки вирішення спору. З огляду на зміст цього положення договору позивач не позбавлений права обрати порядок вирішення на свій розсуд та звернутися безпосередньо до суду. 
Суд вважає помилковою позицію представника відповідача, що сукупна сума нарахована за порушення відповідачкою кредитного зобов`язання не повинна перевищувати половину суми кредиту, одержаного відповідачкою за даним договором.
Представник відповідачки посилається на положення п. 4.3 договору кредитної лінії № 422245725 від 09.11.2021, яким встановлено, що за порушення позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення позичальником зобов`язань за даним договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за цим договором.
Але обмеження встановленні п. 4.3 договору кредитної лінії № 422245725 від 09.11.2021, стосуються виключно неустойки (штраф, пеня) до якої проценти за користування кредитом та проценти за прострочення виконання зобов`язання, які просить стягнути позивач, не відносяться. 
Щодо розміру заборгованості відповідачки перед позивачем суд приходить до наступного.
У томі 1 на аркушах справи 82-84 міститься розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якого за період з 09.11.2021 по 08.02.2022 розмір заборгованості склав 58 060,38грн з яких заборгованість за тілом кредити складає 20 488,8грн, заборгованість за відсотками - 37 571,78 грн.
У томі 1 на аркушах справи 85-86 міститься розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Таліон плюс» за період з 08.02.2022 по 20.12.2023, у якому розмір заборгованості за кредитним договором складає 67 219,13 грн, з яких заборгованість за тілом - 20 488,80 грн, заборгованість за процентами - 46 730,33грн.
На підставі останнього розрахунку позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості.
Представником відповідача надано свій розрахунок заборгованості за яким розмір заборгованості за тілом кредиту складає 12 351,00грн, сума пені 11 000,00грн, а разом 23 351,00 грн.
Із зазначеними розрахунками суд не може погодитися виходячи з наступного.
Нарахування відсотків за користування кредитом починаючи з 10.12.2021, тобто після закінчення строку повернення кредиту, встановленого в пункті 1.3 договору, паспорта споживчого кредиту до договору, є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі №176/3645/14-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 висловила наступну правову позицію.
«Користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Позивач не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України.
За змістом п.1.7 кредитного договору, позичальнику надається дисконтний період кредитування, який складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу.
Відповідно до п.1.8 кредитного договору, встановлений в п.1.7 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Згідно з п. 1.8 договору, для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі. 
Як встановлено з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 протягом 30 днів не сплатила проценти у розмірі 1782,00 грн, а відтак пролонгація за умовами договору не відбулася, тому проценти після 09.12.2021 року стягненню не підлягають, оскільки вони нараховані поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору боргу.
Відповідно до п 1.9 договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.9.l. виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 98,55 (дев`яносто вісім цілих п`ятдесят п`ять сотих) процентів річних, що становить 0,27 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
Відтак, розмір відсотків за користування кредитом у межах строку дії договору (з 09.11.2021 по 09.12.2021) складає 1782,00грн, виходячи з наступного розрахунку: 22 000,00 грн х 0,27 % х 30днів = 1782,00 грн.
Крім того, згідно з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач сплатила: 
- 06.12.2021 (тобто в період строку договору) суму у розмірі 1604,00 грн, з яких в рахунок заборгованості за процентами 1603,80 грн, в рахунок сплати за тілом кредиту - 0,20 грн, 
-  06.01.2022 - 6 770,00 грн, 
- 08.01.2022 - 1 275,00 грн.
Пунктом 4.10 договору кредитної лінії № 422245725 передбачено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі сплачена позичальником сума погашає вимоги у такій черговості: у першу чергу сплачуться прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту (за наявності); у третю чергу сплачуються нараховані проценти за користування кредитом; у четверту чергу сплачуються сума кредиту (у разі зобов`язань щодо її повернення); у п`яту чергу сплачується неустойка та інші платежі.
Таким чином, відповідачем заборгованість за відсотками сплачено у повному обсязі (1782,00 - 1603,80 (06.12.2022) - 178,2 (06.01.2022). 
Розмір заборгованості за тілом кредиту складає:
-21 999,80 грн (22 000,00 - 0,20) у період з 10.12.2021 по 06.01.2022;
-15 408,00 грн (21 999,8 - 6 591,8) у період з 07.01.2022 по 08.01.2022;
-14 133,00 грн (15 408,00 - 1 275,00) станом на 09.01.2022 .
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач зазначив, що у зв`язку з введенням Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом починаючи з дати введення воєнного стану в Україні та до 10 квітня 2022 року включно.
Відповідні коригування заборгованості клієнтів були відображені в обліковій та реєструючій системі 04.03.2022.
Але у пункті 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України закріплено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, нарахування процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у період з 24.02.2022 є безпідставним.
Позивач зазначає, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеними договорами, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не здійснено жодних додаткових нарахувань і не застосовано жодних штрафних санкцій до боржника, посилається на розрахунки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (т. а.с. 82-84) та ТОВ «Таліон плюс» (т. 1 а.с. 85 -86). 
З урахуванням цього період у який нараховуються проценти за ч. 2 ст. 625 ЦК України починається 10.12.2021 та закінчується 23.02.2022 (включно).
Згідно п. 5.3. договору кредитної лінії № 422245725 від 09.11.2021 сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 1.12.2 кредитної лінії № 422245725 від 09.11.2021 з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Відсотки за користування грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені (частина третя статті 549 ЦК України), яку сторони узгодили відповідно до пункту 4.3 договору в розмірі двох облікових ставок Національного банку України за кожен день прострочення за цей самий період, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що умовами договору кредитної лінії № 422245727 від 09.11.2021 не визначено процент у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно судом застосовується процент встановлений зазначеною нормою права.
Отже, розрахунок процентів, передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України має наступний вигляд:
- за період з 10.12.2021 по 06.01.2022: 21 999,80грн х 3% : 365днів х 28днів = =50,63грн;
- за період з 07.01.2022 по 08.01.2022: 15 408,00грн х 3% : 365днів х 1день = =1,27грн;
- за період з 09.01.2022 по 23.02.2022: 14 133,00грн х 3% : 365днів х 46днів = 53,43грн.
Загальна сума відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України складає: 105,33 грн (50,63 + 1,27 + 53,43).
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 14 238,33грн (14 133,00грн + 105,33грн).
Зобов`язання повинні виконуватися належним чином.
Відповідачка взято на себе зобов`язання не виконала, отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню прострочена до повернення сума кредиту у розмірі 14 133,00грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 105,33 грн.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00грн.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. 
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. 
При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19).
Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Судом встановлено, що 26.07.2024 між ТОВ «ФК «Ейс» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 26/07/24-01 (т. 1 а.с. 88-90).
З протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 26/07/24-01 від 26.07.2024 вбачається, що сторонами узгоджено погодинну оплату (т. а.с. 91).
26.07.2024 між ТОВ «ФК «Ейс» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання правничої допомоги № 26/07/24-01 від 26.07.2024 п/п 30 п. 1 якої визначено, що клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе обов`язок надавати юридичну допомогу по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором 422245725 від 09.11.2021 щодо боржника ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 92-95).
З акта прийому-передачі наданих послуг від 26.07.2024 вбачається, що Адвокатське бюро «Тараненко та партнери», в особі керуючого бюро адвоката Тараненка А.І. надало ТОВ «ФК «Ейс» наступні юридичні послуги:
- складання позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 (період надання послуги – 2 години, вартість – 5000,00 грн);
- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 ( період надання послуги – 1 година, вартість – 500,00 грн);
- надання усної консультації стосовно складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 (період надання послуги – 1 година, вартість – 500,00 грн).
Загальна вартість наданих послуг складає 6 000,00 грн.
У тому 1 на аркуші справи 105 міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 на ім`я Тараненка А.І.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір — обґрунтованим (п.268).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання позивача, оскільки вважає витрати на правову допомогу неспівмірними з виконаною роботою.
Суд звертає увагу на те, що частина з наданих адвокатом Тараненко А.І. послуг не може бути віднесена до правничої допомоги.
Так, п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону встановлено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:
- надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;
- надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні;
- представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;
- представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;
- представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
- надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Отже, вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 422245725 від 09.11.2021 ( період надання послуги – 1 година, вартість - 500,00 грн) не є самостійним видом правничої допомоги, визначеним законом. Вивчення матеріалів справи - це внутрішня підготовча діяльність адвоката, яка не підпадає під перелік ст. 1 та ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Вивчення матеріалів справи саме по собі не є представництвом, консультацією, складанням документу, правовим супроводом, процесуальною дією, роз`ясненням. Це лише підготовчий етап, який є складовою виконання інших дій (у даному випадку для складання позовної зави), але не самостійною послугою.
А тому витрати на вивчення матеріалів справи не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
Суд вважає, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин; така справа є типовою та не потребує значних зусиль для вивчення великого обсягу фактичних даних та підготовки нормативної бази; не потребує значного аналізу практики з розгляду схожих спорів, аналізу практики ВС; обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, що підтверджується складанням актом виконаних робіт в день укладення договору про надання правничої допомоги, отже обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума в розмір 2500 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Сплачений позивачем судовий збір відповідно до. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст. 141, 258-259, 263-265, 273,280-282, 354, 355 ЦПК України, ст. 207, 526, 530, 610, 611, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1069 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: шосе Харківське, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42986956) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» прострочену до повернення суму кредиту у розмірі 14 133,00 грн (чотирнадцять тисяч сто тридцять три гривні 00 копійок) та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 105,33 грн (сто п`ять гривень 33 копійки), а разом 14 238,33 грн (чотирнадцять тисяч двісті тридцять вісім гривень, 33 копійки), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 513,11 грн (п`ятсот тринадцять гривень 33 копійки) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень, 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя