ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 500/1788/25 пров. № А/857/27621/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі № 500/1788/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Мандзій О.П.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення 02 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області), у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.02.2025 № 961150156512 щодо відмови позивачу в переході з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";
зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області призначити, здійснити нарахування та виплату з 14.02.2025 позивачу пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII у розмірі 60% складових заробітної плати, зазначених у довідках Головного управління Державної податкової служби в Тернопільській області від 12.02.2025 № 106/5/19-00-10-31 та №107/5/19-00-10-31 (далі – ГУ ДПС), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 01.04.1988 по 31.03.2006, з 01.02.2008 по 02.06.2015 (станом на 01.05.2016), з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 у справі №500/1788/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.02.2025 № 961150156512 про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивачу відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати позивачу періоди роботи з 01.04.1988 по 31.03.2006, з 01.02.2008 по 02.06.2015 до стажу державної служби та перевести його на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з 14.02.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що на момент звернення позивача до ГУ ПФУ в Тернопільській області (14.02.2025) у нього були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889, а саме позивач досяг 64 річного віку, набув більше 40 років страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив понад 20 років. Таким чином, відмова ГУ ПФУ в Донецькій області в переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу” є неправомірною. Тому, рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.02.2025 № 961150156512 суд визнав протиправним та скасував. 
Щодо позовної вимоги про зобов`язання здійснити нарахування (перерахунок) та виплату пенсії позивача в розмірі 60 % складових заробітної плати, зазначених у довідках ГУ ДПС від 12.02.2025 № 106/5/19-00-10-31 та №107/5/19-00-10-31, то суд у задоволенні такої відмовив як передчасної, оскільки розмір пенсійних виплат ще не обрахованих суб`єктом владних повноважень, а отже спору в цій частині фактично не існує.
Вказане рішення суду оскаржено ГУ ПФУ в Донецькій області, яке у своїй апеляційній скарзі просило таке рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є встановлення за займаною посаду відповідного рангу державного службовця. Посади працівника податкової служби даною статтею не передбачені.
Скаржник звертає увагу, що посадовим особам податкової служби згідно зі статтею 343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання i відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ. Разом з тим, пенсія позивачу призначена та виплачується відповідно до норм чинного законодавства.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області з 21.03.2024 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.03.2003.
Відповідно до відомостей трудових книжок від 27.07.1976 та НОМЕР_1 від 09.04.1999, ОСОБА_1 працював з 02.07.1990 по 31.03.2006 та з 01.02.2008 по 02.06.2015 в органах податкової служби та прийняв 20.02.1995 присягу державного службовця. Також позивачу присвоєно 29.10.1992 персональне звання "Інспектор податкової служби І рангу", 24.09.1997 спеціальне звання "Радник податкової служби ІІІ рангу", 01.01.2014 спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу".
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.09.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2024, у справі №500/3156/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 27.03.2024 №961150156512 про відмову ОСОБА_1 в переході з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 01.04.1988 по 31.03.2006, з 01.02.2008 по 02.06.2015 (станом на 01.05.2016). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення, нарахування і виплати пенсії за віком з 21.03.2024, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
14.02.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком як державному службовцю згідно із Законом України "Про державну службу".
За принципом екстериторіальності заяву позивача від 14.02.2025 розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області та прийнято рішення від 20.02.2025 № 961150156512, яким відмовлено ОСОБА_1 у проведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу державного службовця. В обґрунтування вказаного рішення, зокрема, зазначено, що посадовим особам податкової служби відповідно до статті 343 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII.
Не погоджуючись із таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Статтею 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII (далі -Закон №889-VIII) визначені особливості стажу державної служби, а саме у частині 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.
Згідно із пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, в цьому випадку слід керуватись Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283).
Відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби.
Окрім цього, згідно із пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України (далі - ПК України) посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Відповідно до статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Згідно із статтею 343 ПК України посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються, зокрема, такі спеціальні звання: інспектор податкової служби I рангу; інспектор податкової служби II рангу; інспектор податкової служби III рангу; радник податкової служби I рангу; радник податкової служби II рангу; радник податкової служби III рангу.
Приписами пункту 57 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України установлено, що спеціальні звання податкової служби, встановлені цим Кодексом, присвоюються посадовим особам контролюючих органів, яким раніше було присвоєно спеціальні звання податкової та митної служби. Період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоювалися спеціальні та/або персональні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Слід також зазначити, що спеціальним законом, який визначав статус Державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» №509-XII.
Цим законом визначено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Отже, як Законом №889-VIII, так і нормами діючих до нього Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" (далі - Закон №3723-ХІІ) і Закону №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.
Разом з тим, згідно із пунктом 9 Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839 (далі - Порядок №839), посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Тобто, наведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто, з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
З наведеного слідує, що в органах державної податкової служби присвоюються спеціальні звання, які прирівнюються до відповідного рангу державного службовця.
Окрім того, Верховний Суд України сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 у справі №21-275а13 вказано, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723, Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-ХІІ (чинного на час роботи позивача в податковому органі) дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723.
Аналогічний підхід застосування зазначених норм права висловлений і Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 (справа №586/965/16-а).
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію.
Як слідує з матеріалів справи, позивач працював в органах державної податкової служби з 01.04.1988 по 31.03.2006, з 01.02.2008 по 02.06.2015, а тому такі періоди його роботи підставно зараховано судом першої інстанції до стажу державної служби.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що періоди роботи позивача в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби, тому дії пенсійного органу щодо відмови зарахувати до стажу державної служби позивача такі періоди його роботи є протиправними, та наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача вказані періоди роботи.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що позивач досягнув необхідного пенсійного віку та має стаж на посаді державної служби понад 20 років, а відтак набув право на пенсію державного службовця за віком на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, у зв`язку із чим апеляційний погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області та переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі №500/1788/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар