УХВАЛА

22 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/15870/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСГ"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 (головуючий суддя - Алданова С.О., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 (суддя Смирнова Ю.М.)
у справі №910/15870/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПІК АП ОДЕСА"
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСГ"
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "СПІК АП ОДЕСА" (далі - також ТОВ "СПІК АП ОДЕСА") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСГ" (далі також - ТОВ "ДСГ") про стягнення 1 000 000 грн.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.01.2026 відкрив провадження у справі №910/15870/25. Справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
ТОВ "ДСГ" звернулось до Господарського суду міста Києва з клопотанням про розгляд справи №910/15870/25 у порядку загального позовного провадження.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 24.03.2026 клопотання ТОВ "ДСГ" про розгляд справи №910/15870/25 в порядку загального позовного провадження повернув заявнику без розгляду на підставі частини четвертої статті 170 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).
Північний апеляційний господарський суд постановою від 18.05.2026 ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 у справі № 910/15870/25 про повернення заяви без розгляду залишив без змін. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, поклав на ТОВ "ДСГ". Справу повернув до суду першої інстанції. 
ТОВ "ДСГ" звернулось 01.06.2026 через підсистему "Електронний суд" до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2026, справу №910/15870/25 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду шляхом вирішення по суті клопотання ТОВ "ДСГ" від 19.03.2026 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2026 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: Бакуліна С.В. - головуючий (суддя-доповідач), судді: Кібенко О.Р., Студенець В.І.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, про її повернення з таких підстав.
За змістом статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено у частини першій статті 17 ГПК.
Відповідно до частини першої статті 304 ГПК ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини 1 статті 287 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 ГПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно із частиною першою статті 255 ГПК окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: 1) про відмову у видачі судового наказу; 2) про забезпечення доказів, відмову в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 3) про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову; 4) про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову; 5) про зустрічне забезпечення, зміну чи скасування зустрічного забезпечення; 6) про повернення заяви позивачеві (заявникові); 7) про відмову у відкритті провадження у справі; 8) про передачу справи на розгляд іншого суду; 9) про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 10) про затвердження мирової угоди; 11) про призначення експертизи; 12) про зупинення провадження у справі; 13) про закриття провадження у справі; 14) про залишення позову (заяви) без розгляду; 15) окрема ухвала; 16) про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 17) у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства; 18) про внесення, відмову у внесенні виправлень у рішення; 19) про відмову ухвалити додаткове рішення; 20) про роз`яснення чи відмову у роз`ясненні судового рішення; 21) про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 22) про поновлення, відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання; 23) про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 24) щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання; 25) про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця; 26) про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 27) про поворот виконання чи відмову у повороті виконання; 28) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; 29) щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 30) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; 31) про відмову у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду; 32) про повернення заяви про скасування рішення третейського суду; 33) про повернення заяви про видачу наказу за рішенням третейського суду без розгляду; 34) про залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; 35) про відновлення чи відмову у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження; 36) про відмову у задоволенні заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення; 37) про прийняття або відмову у прийнятті звіту боржника про виконання судового рішення.
Перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 255 ГПК, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.
Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою ТОВ "ДСГ" є постанова Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 і ухвала Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 у справі №910/15870/25 про повернення без розгляду клопотання ТОВ "ДСГ" про розгляд цієї справи в порядку загального позовного провадження.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.11.2024 у справі №757/47946/19-ц дійшла висновку про те, що ухвали про залишення без розгляду заяв (клопотань) з процесуальних питань можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, якщо: 1) це прямо передбачено у частині 1 статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (статті 255 ГПК), наприклад, залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; 2) ухвала суду відсутня в переліку ухвал, викладеному в частині 1 статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (статті 255 ГПК), якщо цього вимагає забезпечення права особи на судовий захист, тобто в силу специфіки певної ухвали заперечення щодо неї не може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду по суті спору.
У зазначеному висновку Велика Палата Верховного Суду базується на тому, що, за загальним правилом, поняття, розташоване у дужках поряд з іншим поняттям, має бути однакового з ним порядку з погляду змістовного навантаження (в дужках має бути змістовний еквівалент того, що поза дужками). Оскільки законодавець використав категорію "заява" послідовно в дужках (а не через кому чи із застосуванням розділових сполучників) після слова "позов", то вжите у цій нормі права поняття "заява" потрібно розуміти як заяву (вид звернення до суду), яка за своїм змістом тотожна поняттю "позов".
Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.02.2000 у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).
Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція, викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).
Ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 про повернення без розгляду клопотання про розгляд цієї справи в порядку загального позовного провадження, яка була залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026, відсутня у переліку визначеному частиною першою статті 255 ГПК, а тому й не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції (стаття 255 ГПК).
Згідно з частиною другою статті 304 ГПК встановлено, що скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Наведене виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, оскільки таке судове рішення не підлягає касаційному оскарженню окремо від рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи по суті.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 17.10.2018 у справі №750/14127/17 вказала про легітимність встановлення у процесуальному законі переліку деяких ухвал, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду стосовно суті спору. Велика Палата також наголосила, що це є розумним обмеженням, яке має на меті запобігти зловживанням процесуальними правами, які призводять до невиправданих зволікань під час розгляду справи, та забезпечити такий розгляд впродовж розумного строку. Таке обмеження є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись зі скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена, учасник справи може спрогнозувати безперспективність такого оскарження.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що у цій справі скаржник не позбавляється права доступу до суду, оскільки матиме можливість оскаржити ухвалене у справі судове рішення по суті спору, виклавши у відповідній скарзі на нього свої аргументи, у тому числі стосовно доводів, які зазначені у касаційній скарзі, що розглядатиметься. Відтак вказане жодним чином не нівелює для учасника судового процесу можливості доступу до суду та не ускладнює йому цей доступ настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що, оскільки касаційна скарга подана на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 про повернення без розгляду клопотання про розгляд цієї справи в порядку загального позовного провадження, яка була залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026, яка не підлягає касаційному оскарженню окремо від основного рішення суду першої інстанції то, враховуючи положення частини другої статті 304 ГПК, вона підлягає поверненню заявнику.
Керуючись статтями 234, 235, 290, 292 ГПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСГ" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 у справі №910/15870/25 повернути.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий С.В. Бакуліна
Судді О.Р. Кібенко
В.І. Студенець