Номер провадження: 22-ц/813/5152/26 
Справа № 496/2901/23
Головуючий у першій інстанції Пасечник М. Л.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 
за участю:
секретаря Добряк Н.І.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Платошина О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Платошин Олег Миколайович, на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Пасечник М.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» про стягнення невиплаченої орендної плати за оренду земельної ділянки, суми коштів, понесених при посіві земельної ділянки, індексу інфляції, моральної шкоди,
встановив: 

20.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» про стягнення невиплаченої орендної плати за оренду земельної ділянки, суми коштів, понесених при посіві земельної ділянки, індексу інфляції, моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка (земельна частка (пай) площею 9,77 га. (умовних кадастрових га.), що розташована на території Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області. Зазначену земельну ділянку (земельну частку (пай)) згідно з договором оренди від 01.07.2006 року позивач передав в оренду земельну ділянку строком на десять років п`ять місяців з 01.07.2006 року до 01.12.2016 року. 
25.07.2012 року між ТОВ СП «Злато Таврії» та ОСОБА_1 підписано угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.07.2006 року, а саме внесено зміни до пунктів 7,8 договору оренди земельних ділянок.
У 2015 році між ОСОБА_1 та ТОВ СП «Злато Таврії» було підписано угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, відповідно до якої, внесено зміни і доповнення до договору оренди земельної ділянки
Позивач зазначає, що угоду від 25.07.2012 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.07.2006 року з відповідачем не укладав і не підписував. На підставі викладеного, було порушено кримінальне провадження №12018230100000371 від 30.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України за заявою ОСОБА_1 за фактом підробки підпису у договорі оренди земельної ділянки. 
Також, ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04.04.2019 року у справі №650/452/19 (провадження №1-кп/650/108/19) розглянуто обвинувальний акт по кримінальному провадженню №12018230100000371 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, та встановлено, що ОСОБА_2 25.07.2012 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисних мотивів, переслідуючи прямий умисел, направлений на збільшення розміру суми орендної плати за користування земельною ділянкою, кадастровий номер 6520983500:04:012:0027, площею 9,77 та, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованою на території Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, яка належить його рідному братові ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХС № 081420 від 10.03.2003 року, власноруч вніс завідомо неправдиві відомості до угоди від 25.07.2012 року про внесення змін до договору оренди земельних ділянок від 01.07.2006 року, зареєстрованого 02.08.2006 року за №4АА002094-0406715600003, а саме здійснив підробку підпису ОСОБА_1 у цій угоді, укладеній з ТОВ «СП «Злато Таврії»», яка була зареєстрована у встановленому законом порядку 25.07.2012 року. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 358 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності на підставі статті 49 КК України. Кримінальне провадження №12018230100000371 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст. 358 КК України закрито. Ухвала набрала законної сили 12.04.2019 року. 
Відповідно до рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 05.02.2020 року по справі №650/1331/18 в 2015 році позивачем дійсно було підписано угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, але ця угода стосувалась договору оренди від 2006 року, нею було збільшено орендну плату. 
В подальшому ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом про те, що розриває договір оренди. 
В 2017 році він самостійно обрав і засіяв належну йому земельну ділянку. 
У 2018 році відповідач переобрав земельну ділянку позивача, посилаючись на угоду про внесення змін до договору оренди земельних ділянок від 2012 року, якою дію договору оренди продовжено до 2023 року. Однак позивач вказану угоду не підписував, підпис від його імені виконав брат, що підтверджено ухвалою про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 . 
Згідно ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03.03.2021 року по справі №650/1331/18 постановлено відстрочити виконання рішення Херсонського апеляційного суду від 27.10.2020 року по справі №650/1331/18, яким зобов`язано ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії»» повернути ОСОБА_1 належну йому земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності серії ХС № 080420 від 10.03.2003 року, площею 9,77 га, яка розташована на території Новок`амянської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області до 01.08.2021 року. На підставі постанови Херсонського апеляційного суду від 21.04.2021 року по справі №650/1331/18 ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03.03. 2021 року скасовано, постановлено нове судове рішення, яким відмовлено ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Херсонського апеляційного суду від 27.10.2020 року в справі №650/1331/18. Так, ОСОБА_1 втратив оригінали та копії документів, які мають відношення до справи, а саме: договір оренди земельної ділянки від 01.07.2006 року та договір оренди земельної ділянки від 2015 року, укладений між ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» та ОСОБА_1 та відновити зазначені документи позивач не має фізичної можливості. Крім того, другі екземпляри зазначених договорів були підписані двома сторонами та на даний час другі екземпляри зберігаються у відповідача. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та отриманих доходів по ОСОБА_1 , сума останньої перерахованої орендної плати ТОВ «СП «Злато Таврії» здійснювалася у першому кварталі 2019 року, на суму 10144,54 гривні за 2018 рік. Так, встановлено, що земельна ділянка використовувалася відповідачем незаконно, а земельна ділянка була оброблена та засіяна восени 2020 року. Крім того, вказано на те, що згідно довідки Милівської сільської ради Бериславського району від 30.12.2020 року поле в контурі 91, в тому числі і ділянка ОСОБА_1 площею 9,77 га, яка знаходиться на території Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району, станом на 28.12.2020 року, засіяна озимим ріпаком. Крім того, згідно ухвали по справі №650/1331/18 від 03.03.2021 року, було відстрочено виконання рішення Херсонського апеляційного суду від 27.10.2020 року по справі №650/1331/18, яким зобов`язано ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» повернути ОСОБА_1 належну земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності серія ХС № 080420 від 10.03.2003 року, площею 9,77 га, яка розташована та території Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, до 01.08.2021 року, тобто зазначена земельна ділянка фактично перебувала у розпорядженні ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії», за яку не здійснювалося жодних платежів за оренду в період 2019 - 2021 років. Отже, ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії», на свій розсуд користувалося земельною ділянкою позивача, в період 2019, 2020, 2021 років, здійснювало посіви та збирання культур, за що не сплачувало орендну плату позивачу та перешкоджало у поверненні зазначеної земельної ділянки власнику для володіння та користування. Отже, ТОВ «СП «Злато Таврії» має заборгованість з орендної плати перед ОСОБА_1 : за 2019 рік - 10144,54 грн.; за 2020 рік - 10144,54 грн.; за 2021 рік -10144,54 грн. Відповідно до відомостей з інтернет порталу «LIGA 360 Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» індекс інфляції складає 39 349,55 грн. 
Крім того, у 2018 році відповідач переорав земельну ділянку позивача. При оренді техніки на оранку, дизельне пальне, закупку зернових, внесення добрив, мікродобрив, селітри та інше позивачем витрачено 45 000 грн. З огляду на те, що відповідачем самовільно було зорано культури на пар, хоча його у письмовій формі було повідомлено про це раніше, що в свою чергу доведено судом, останній зобов`язаний повернути всі витрачені кошти позивачу. Крім іншого відповідачем спричинено позивачу душевних страждань у зв`язку з знищенням культури на своїй території та ненаданням фізичної можливості користування та розпорядження своїм майном, а саме земельною ділянкою. Моральну шкоду позивач оцінює у 100 000,00 грн.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.11.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.165-175).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника адвоката Платошин О.М. ставить питання про скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10.11.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.177-179).
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.195-199).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за участю представника ОСОБА_1 – адвоката Платошина О.М. та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.207-208).

Колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю представника апелянта, в режимі відеоконференції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечення на скаргу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було сплачено орендну плату за спірну земельну ділянку, а також з того, що позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно поніс витрати на обробку земельної ділянки у розмірі 45 000,00 грн., а також позивачем не було надано доказів, що у 2018 році відповідач переорав земельну ділянку позивача (а.с.165-175).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЗК України, земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
За правилами ч. 1 ст. 407 ЦК України передбачено, що користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою.
Згідно з ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч.1 ст. 759 ЦК України).
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 2 ст. 410 ЦК України встановлено, що землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (далі – Закон), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону).
Статтею 21 Закону визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Частиною 1 ст. 24 Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (ч.2 ст. 25 Закону).
Відповідно до п. «в» ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 9,77 га., розташована за адресою на території Новокам`янської сільської ради, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХС №081420 від 10.03.2003 року (а.с.10).
25.03.2017 року ОСОБА_1 було видано акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання (а.с.11).
Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.05.2019 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 9,7701 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , становить 239 720,68 грн.
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, с. Нова Кам`янка, КСП «Росія», площею 10,8 га., на підставі договору дарування права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 11.07.2000 року (а.с.9).
01.07.2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СП «Злато Таврії» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 9,77 га, розташованої на території Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, строком на 10 років 5 місяців, з 01.07.2006 року по 01.12.2016 року, зі сплатою орендної плати у розмірі 140 грн. за гектар, за кожен рік оренди, з урахуванням індексу інфляції.
01.01.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СП «Злато Таврії» було укладено угоду про внесенні змін до договору оренди земельної ділянки. Вказаний правочин подальшому визнаний судом невчиненим (постанова Верховного суду від 15.01.2021 року у справі №650/1331/18) (а.с.13-20).
Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 05.02.2020 року у справі №650/1331/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «СП «Злато Таврії» про розірвання договору оренди земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного користування. Вказане рішення У вказаному рішення суду зазначає, що в судовому засіданні встановлено, і дана обставина не заперечується позивачем ( ОСОБА_1 ), що він отримував орендну плату від ТОВ СП «Злато Таврії» до 2019 року включно, тоді як термін дії договору оренди земельних ділянок від 01.07.2006 року закінчився в 2016 році (а.с.22-24).
Постановою Верховного суду від 15.01.2021 року по справі №650/1331/18 касаційну скаргу ТОВ «СП «Злато Таврії» залишено без задоволення, постанову Херсонського апеляційного суду від 27.10.2020 року залишено без змін.
Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03.03.2021 року по справі №650/1331/18 відстрочено виконання рішення Херсонського апеляційного суду від 27.10.2020 року по справі №650/1331/18, яким зобов`язано ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» повернути ОСОБА_1 належну йому земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності серії ХС №080420 від 10.03.2003 року, площею 9,77 га, яка розташована на території Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, до 01.08.2021 року (а.с.25-26).
Постановою Херсонського апеляційного суду від 21.04.2021 року по справі №650/1331/18 ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03.03.2021року скасовано, постановлено нове судове рішення, яким відмовлено ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Херсонського апеляційного суду від 27.10.2020 року в справі №650/1331/18 (а.с.27-29).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 27.05.2019 року, ОСОБА_1 у першому кварталі 2019 року отримав від ТОВ «СП «Злато Таврії» орендну плату у розмірі 10144,54 грн. (а.с.30-31).
Згідно платіжного доручення, 28.12.2019 року на рахунок ОСОБА_1 були перераховані грошові кошти у сумі 8 089,35 грн.(а.с.77).
Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не отримував орендної плати за земельну ділянку від відповідача. 
Крім того, 07.06.2021 року між ТОВ «СП «Злато Таврії» та ОСОБА_1 було підписано акт прийому передачі, відповідно до якого, на виконання рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 27.10.2020 року по справі №650/1331/18, ТОВ «СП «Злато Таврії» повернуло ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 9,77 га, яка розташована на території Новокмам`янської сільської ради (а.с.78).
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки між сторонами було підписано 07.06.2021 року акт прийому – передачі, відповідно до якого, на виконання рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 27.10.2020 року у справі № 650/1331/18, ТОВ «СП «Злато Таврії» повернуло ОСОБА_1 спірну земельну ділянку. Підписуючи акт, ОСОБА_1 прийняв земельну ділянку без жодних зауважень, а тому підстав для стягнення орендної плати з відповідача за користування земельною ділянкою за 2021 року немає.
Крім того, суд першої інстанції також обґрунтовано виходив з того, що оскільки позивачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вимог в частині стягнення з відповідача суму витрат у розмірі 45 000,00, грн., які, як зазначав позивач, він поніс при посіві спірної земельної ділянки у 2018 році. 
Само по собі лише посилання позивача на те, що він витратив на обробку земельної ділянки у зазначеному розмірі за вказаний період не може бути підставою для задоволення позову в цій частині.
Також позивачем не було надано доказів, що відповідач у 2018 році переорав земельну ділянку позивача.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення у справі ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Платошин Олег Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

У зв`язку з навчанням суддів колегії суддів Сегеди С.М. і Громіка Р.Д. в період з 18 по 22 травня 2026 в НШСУ, повне судове рішення складено в перший робочий день після 22.05.2026 - 25.05.2026.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева