Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
03 червня 2026 року № 520/13616/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 15.02.2023 по 07.04.2023 та з 20.04.2023 по 11.05.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 15.02.2023 по 07.04.2023 та з 20.04.2023 по 11.05.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що під час проходження військової служби отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я, що підтверджується медичними документами та висновками ВЛК. На його думку, військова частина протиправно не нарахувала та не виплатила додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн відповідно до постанови КМУ №168 за окремі періоди лікування з 15.02.2023 по 07.04.2023 та з 20.04.2023 по 11.05.2023.
Ухвалою суду від 03.06.2025 року прийнято адміністративну справу до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі. 
Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відсутні правові підстави для нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн за періоди стаціонарного лікування, а також наголошує, що військова частина НОМЕР_2 не є розпорядником бюджетних коштів і не здійснює виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, оскільки такі повноваження належать військовій частині НОМЕР_1 . У зв`язку з цим просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Ухвалою суду від 03.06.2026 замінено відповідача у справі у порядку процесуального правонаступництва шляхом заміни військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на її правонаступника - військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив таке.
ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 08.04.2022 по 01.12.2023. У подальшому відповідно до п.п.3 п.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - визнаний непридатним до військової служби, 02.09.2024 останнього виключено з військового обліку.
Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 20.02.2025 про нарахування та виплату йому грошової винагороди в розмірі 100000 грн на місця пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні з 13.04.2023 до 06.05.2023, та за періоди з 15.02.2023 до 19.03.2023, з 25.03.2023 до 25.04.2023 пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після поранення, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року. 
Командиром військової частини НОМЕР_2 повідомлено, що рапорт позивача від 20.02.2025 ним отримано не було, у встановленому порядку до військової частини рапорт не надходив. 
Вважаючи бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
У подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).
Відповідно до положень частини 1-2 постанови КМУ №168 щодо питань деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Тобто, для призначення додаткової винагороди у розмірі 100000 грн у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) має бути встановлено, що таке поранення мало місце під час дії воєнного стану, пов`язане із захистом Батьківщини, особа перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після поранення, таке поранення має мати тяжкий характер, що в свою чергу має бути підтверджено висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Крім того, включення військовослужбовців до наказів командира про виплату до додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень у разі поранення, має також відбуватись пропорційно часу участі, тобто пропорційно часу лікування, відпустки, а не за весь місяць, незалежно від кількості днів лікування та відпустки в ньому.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечуються обставини за яких позивач отримав травмування, а також їх причинно-наслідковий зв`язок із захистом Батьківщини. 
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі Положення №402 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п. 21.2 глави 21 розділу II Положення № 402, причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.
Відповідно до пп. В п. 21.5 глави 21 розділу II Положення №402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема, в) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане, у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, крім поранень (контузій, травм, каліцтв), одержаних за обставин фактичного виконання службових обов`язків, передбачених у підпункті «а» цього пункту.
Аналіз норми абз. 3 пункту 1-2 Постанови № 168 дозволяє зробити висновок, що для нарахування та виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень передбачене за таких умов:
а) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
б) факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
в) факт перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Така позиція також, відображена у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2025 у справі №520/6877/24.
Наказом Міністерства оборони України 25 січня 2023 року № 44 були внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, яким доповнено Порядок новим розділом XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Згідно з пунктом 10 розділу XXXIV Порядку № 260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно п. 11 Порядку № 260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Пунктом 8 Порядку № 260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п. 9 Порядку № 260).
Виходячи зі змісту наведених положень Закону № 2011-XII, постанови № 168 та Порядку №260 винагорода, як вид виплат військовослужбовцям, є частиною їх грошового забезпечення та можуть належати як до групи щомісячних додаткових видів, так і до одноразових додаткових видів. Аналіз таких виплат та дослідження їх правової природи показує, що вони невід`ємно пов`язані з особливим характером та умовами служби військовослужбовця, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом.
Очевидно, що призначення та виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням відбувається за настання особливого юридичного факту - поранення під час захисту Батьківщини, що зумовлює лікування (по тривалості часу воно може бути різним) або потребу у відпустці для лікування у зв`язку з отриманням тяжкого поранення. При цьому обидва наслідки поранення є обмеженими в часі, оскільки і лікування, і відпустка відбуваються упродовж певного (необхідного, визначеного) часу. Тому й зазначена винагорода повинна здійснюватися упродовж цього часу - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до рапорту про виплату йому додаткової винагороди та до суду долучено довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 24.04.2023 №1372 видану на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 для пред`явлення її до Гарнізонної ВЛК. 
Зі змісту зазначеної довідки випливає, що 21 січня 2023 року ОСОБА_1 отримав поранення: осколкове поранення правого плеча, правосторонній пневмоторакс, осколкове поранення правого стегна, осколкове поранення лівої гомілки. За обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної. цілісності і недоторканності, перебуваючи у військово оперативного підрозділу в районі АДРЕСА_1 . Поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин чи токсичного сп`яніння, не вчиняв дій, пов`язаних із навмисним заподіянням шкоди своєму здоров`ю, тілесні ушкодження не спричинені собі навмисно. Солдат ОСОБА_1 перебував в засобах індивідуального захисту.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (чинний на момент виникнення спірних правовідносин у відповідній редакції), з 24.02.2022 року Бахмутський район Донецької області, Краматорський район Донецької області віднесено до територій активних бойових дій.
Окрім того, відповідно до довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.02.2023 №131/887, травма позивача отримана 21.01.2023 визнана пов`язаною з проходженням військової служби та віднесена до тяжких. ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. 
Так, 21.03.2023 гарнізонною ВЛК військової частини НОМЕР_5 видано довідку №2301 про те, що травма позивача отримана 21.01.2023 визнана пов`язаною з проходженням військової служби та віднесена до тяжких. ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Як вбачається зі змісту свідоцтва про хворобу №4827 від 31.07.2024, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 21.01.2023 до 27.01.2023 у комунальному підприємстві «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова «ДОР»»; з 28.01.2023 до 02.02.2023 у Військовому клінічному медичному центрі; з 02.02.2023 до 14.02.2023 у хірургічному відділенні військової частини НОМЕР_6 , звідки виписаний з рекомендацією відпустки на 30 днів. Та у подальшому за висновком ВЛК військової частини НОМЕР_5 №2301 від 21.03.2023 отримав ще одне направлення на відпустку на 30 днів. 
Позивачу військовою частиною НОМЕР_2 видано відпускний квиток за станом здоров`я з 25.03.2023 до 23.04.2023 (тридцять діб).
Під час відпустки позивач самостійно госпіталізувався до комунального некомерційного підприємства Харківська обласна лікарня ОКТЛ м. Харків, де перебував на лікуванні з 08.04.2023 до 19.04.2023, виписаний з надання відпустки на 30 діб, та у подальшому у зв`язку з відсутністю поліпшення повторно отримав відпуску на 30 діб за рішенням ВЛК в/ч НОМЕР_5 . 
Зазначені періоди лікування та відпусток були обумовлені травмою отриманою 21.01.2023, пов`язаною з захистом Батьківщини. 
Отже, у зазначених позивачем періодах з 15.02.2023 по 07.04.2023 та з 20.04.2023 по 11.05.2023 – він перебував у відпустках за станом здоров`я. 
Отже позивач мав право на отримання додаткової винагороди під час відпустки за станом здоров`я.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за час перебування його у відпустці за станом здоров`я, зокрема у зазначені позивачем періоди, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії за періоди з 15.02.2023 по 07.04.2023 та з 20.04.2023 по 11.05.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії за періоди з 15.02.2023 по 07.04.2023 та з 20.04.2023 по 11.05.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022.
Отже, враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про те, що доводи позивача стосовно порушення його прав відповідачем не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із приписами ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії за періоди з 15.02.2023 по 07.04.2023 та з 20.04.2023 по 11.05.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії за періоди з 15.02.2023 по 07.04.2023 та з 20.04.2023 по 11.05.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.