ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2145/26	

за позовом ОСОБА_1 , с-ще Глеваха, Київська область 
до Відповідача-1: ОСОБА_2 , с-ще Глеваха, Київська область
Відповідача-2: ОСОБА_3 , с-ще Глеваха, Київська область
За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5”, місто Жовті Води, Дніпропетровська область 
про визнання недійсним договору дарування; визнання недійсним акту приймання-передачі частки; скасування державної реєстрації 

Суддя Ніколенко М.О.
При секретарі судового засідання Дейнеці А.В.

Представники:
Позивач: ОСОБА_1 (поза межами приміщення суду)
Від позивача: Захарченко Юрій Олександрович (поза межами приміщення суду) - ордер серія АА № 1701537 від 17.04.2026.
Відповідач-1: ОСОБА_2 (поза межами приміщення суду)
Від відповідача-1: ДЕМИДЮК ОЛЬГА БОРИСІВНА (поза межами приміщення суду) - ордер серія АІ №2199425 від 07.05.2026.
Від відповідача-2: ДЕМИДЮК ОЛЬГА БОРИСІВНА (поза межами приміщення суду) - ордер серія АІ №2199426 від 07.05.2026.
Від третьої особи: РОМАНЮК ВАЛЕРІЯ ВАСИЛІВНА (поза межами приміщення суду) - довіреність № 05/05-26 від 05.05.2026.

РУХ СПРАВИ.
ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача-1: ОСОБА_2 , Відповідача-2: ОСОБА_3 про:
- визнання недійсним договору дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу, укладеного 05 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу, укладеного 05 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- скасування державної реєстрації змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про учасника та кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_3 , розмір частки якої у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” становить у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу.
Ухвалою суду від 27.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 18.05.2026.
Також ухвалою суду від 27.04.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5”.
Протокольною ухвалою суду від 18.05.2026 поновлено строк на подання позивачем клопотання про витребування доказів та відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання.
В підготовчому засіданні від 18.05.2026 було оголошено перерву до 15.06.2026.
Ухвалою суду від 25.05.2026 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 15.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 18.06.2026.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
Позивач зазначив, що 04 вересня 1999 року між ОСОБА_1 (Позивач) та ОСОБА_2 (Відповідач-1) укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 04.09.1999.
Позивач вказав, що у подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_3 (Відповідач-2), що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.01.2001.
Позивач зазначив, що восьмого вересня дві тисячі сімнадцятого року зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТГ Солар 5», ідентифікаційний код: 41581656.
В подальшому, за твердженням позивача, між ТОВ «Енерджі Трейд Груп» (код: 36716332), як продавцем, та ОСОБА_2 (Відповідач-1), як покупцем, укладено Договір від 17 січня 2020 року купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» розміром 324 470 (триста двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят) гривень 00 коп., що становить 32,447 % статутного капіталу ТОВ «ЕТГ Солар 5». На підставі цього договору ОСОБА_2 (Відповідач-1) набув права власності на зазначену частку статутного капіталу. 
Як вказав позивач, а виконання умов вказаного договору, 17 січня 2020 року між ТОВ «Енерджі Трейд Груп» та ОСОБА_2 (Відповідач-1) підписано Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5».
Позивач зазначив, що між ТОВ «Енерджі Трейд Груп» (код: 36716332), як продавцем, та ОСОБА_2 (Відповідач-1), як покупцем, 29 травня 2020 року укладено Договір купівлі-продажу (відступлення) частки (частини частки) в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5». На підставі цього договору ТОВ «Енерджі Трейд Груп» (код 36716332) продало, а ОСОБА_2 (Відповідач-1) придбав у власність частку розміром 16 480 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 00 коп., що становить 1,648 % статутного капіталу ТОВ «ЕТГ Солар 5». На виконання умов вказаного договору, 29 травня 2020 року ТОВ «Енерджі Трейд Груп» та ОСОБА_2 укладено акт приймання-передачі частки (частини частки) в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5».
Також, за твердженням позивача, ОСОБА_2 (Відповідач-1) згідно з Договором від 22 липня 2024 року купівлі продажу частини частки у статному капіталі придбав у ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у власність частку розміром 26 600 (двадцять шість тисяч шістсот) гривень 00коп., що становить 2,66% статутного капіталу ТОВ «ЕТГ Солар 5». ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на підтвердження передачі вказаної частки на умовах оплатного відчуження, згідно умов Договору купівлі-продажу, уклали 22 липня 2024 року Акт приймання-передачі частки (частини частки) в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5».
Крім того, як зазначив позивач, ОСОБА_2 (Відповідач-1) відповідно до Договору від 22 липня 2024 року купівлі-продажу частини частки у статному капіталі, придбав у ОСОБА_7 у власність частку розміром 26 600 (двадцять шість тисяч шістсот) гривень 00 коп., що становить 2,66 % статутного капіталу ТОВ «ЕТГ Солар 5». ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на підтвердження передачі вказаної частки на умовах оплатного відчуження, згідно з умовами Договору купівлі-продажу, уклали 22 липня 2024 року Акт приймання-передачі частки (частини частки) в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5».
Відтак, за твердженням позивача, у період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 (Позивачем) ОСОБА_2 (Відповідач-1) за спільні кошти подружжя та в інтересах родини набув права власності на частку в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 (триста дев`яносто чотири тисячі сто п`ятдесят) гривень 00 коп., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415 % статутного капіталу Товариства. 
Позивач наполягає на тому, що частка в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415 % статутного капіталу Товариства, є спільною сумісною власністю подружжя.
Позивач вказав, що між ОСОБА_2 (Відповідач-1) та ОСОБА_3 (Відповідач-2) укладено Договір від 05 грудня 2024 року дарування частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415 % статутного капіталу. Згідно з умовами цього договору, Відповідач-1, як дарувальник, передав, а Відповідач-2, як обдаровувана, прийняла зазначену частку Товариства у власність на безоплатній основі. В той же день, 05 грудня 2024 року Відповідачами, як сторонами Договору дарування, оформлено акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу.
Разом з тим Позивач - ОСОБА_1 наполягає на тому, що жодної згоди на відчуження ОСОБА_2 (Відповідач-1) частки у статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» на користь ОСОБА_3 (Відповідач-2) не надавала.
Про укладення вказаного договору дарування Позивач, за її твердженням, повідомлена не була та дізналася про його існування лише згодом.
Таким чином, на думку позивача, відбулося відчуження об`єкта права спільної сумісної власності подружжя - частки у статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» - одним із подружжя (Відповідачем-1) без згоди іншого з подружжя (Позивача).

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧІВ.
Представник відповідачів-1 та -2 у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на такі обставини:
- спірний договір дарування укладено відповідачами в інтересах сім`ї; матеріали справи не містять доказів та ознак, які вказують на наявність в діях відповідачів наміру вчинити правочин з метою, яка суперечить інтересам сім`ї чи позивачки;
- матеріали справи не містять ознак недобросовісності відповідача-2, як набувача спірної частки, а також: доказів вибуття майна зі спільної власності позивачки поза її волею, а тому відповідач-2, як обдарована за спірним договором, діяла добросовісно;
- дії позивачки свідчать про суперечливість її позиції та ставлять під обґрунтований сумнів добросовісність її дій поданням даного позову, єдиною підставою якого фактично є відсутність саме письмової згоди позивачки на відчуження частки. В той же час, така підстава позову носить формальний характер і не витримує наведених в її спростування обставин в їх сукупності;
- обраний позивачкою спосіб захисту не є ефективним; зі змісту заявленого позову є очевидним, що кінцевою метою позивачки є поділ спільного майна подружжя; заявлені позовні вимоги до ефективного вирішення такого спору вочевидь не призведуть; фактично позивачка з підстав відсутності її згоди на укладення іншим з подружжя правочину щодо спільного сумісного майна, намагається встановити факти, які безпосередньо не пов`язані зі змістом порушеного права.
Таким чином, на думку відповідачів, позовна вимога про визнання недійсним спірного договору дарування є необґрунтованою і не підлягає задоволенню судом.
Позовні вимоги про визнання недійсним акту приймання-передачі частки та про скасування державної реєстрації є похідними від первісної позовної вимоги про визнання договору дарування недійсним, а тому, на думку відповідачів, також не підлягають задоволенню судом.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ.
Третя особа-1 письмово викладеної правової позиції щодо позовних вимог позивача не надала.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ. 
Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про: 
- визнання недійсним договору дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу, укладеного 05 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу, укладеного 05 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- скасування державної реєстрації змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про учасника та кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_3 , розмір частки якої у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” становить у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу.
Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість визнання недійсним господарського договору, зокрема:
1) наявності згоди ОСОБА_1 на укладання ОСОБА_2 Договору від 05 грудня 2024 року дарування частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5»;
2) недобросовісність дій ОСОБА_3 під час укладення договору від 05 грудня 2024 року дарування частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5», які полягали в обізнаності останньої про те, що частка у статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Між ОСОБА_1 (Позивач) та ОСОБА_2 (Відповідач-1), 04 вересня 1999 року укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 04.09.1999.
У подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_3 (Відповідач-2), що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.01.2001.
Восьмого вересня дві тисячі сімнадцятого року зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТГ Солар 5», ідентифікаційний код: 41581656.
В подальшому, між ТОВ «Енерджі Трейд Груп» (код: 36716332), як продавцем, та ОСОБА_2 (Відповідач-1), як покупцем, укладено Договір від 17 січня 2020 року купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» розміром 324 470 (триста двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят) гривень 00 коп., що становить 32,447 % статутного капіталу ТОВ «ЕТГ Солар 5». На підставі цього договору ОСОБА_2 (Відповідач-1) набув права власності на зазначену частку статутного капіталу. 
На виконання умов вказаного договору, 17 січня 2020 року між ТОВ «Енерджі Трейд Груп» та ОСОБА_2 (Відповідач-1) підписано Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5».
Між ТОВ «Енерджі Трейд Груп» (код: 36716332), як продавцем, та ОСОБА_2 (Відповідач-1), як покупцем, 29 травня 2020 року укладено Договір купівлі-продажу (відступлення) частки (частини частки) в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5». На підставі цього договору ТОВ «Енерджі Трейд Груп» (код 36716332) продало, а ОСОБА_2 (Відповідач-1) придбав у власність частку розміром 16 480 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 00 коп., що становить 1,648 % статутного капіталу ТОВ «ЕТГ Солар 5». 
На виконання умов вказаного договору, 29 травня 2020 року ТОВ «Енерджі Трейд Груп» та ОСОБА_2 укладено акт приймання-передачі частки (частини частки) в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5».
Також ОСОБА_2 (Відповідач-1) згідно з Договором від 22 липня 2024 року купівлі продажу частини частки у статному капіталі придбав у ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у власність частку розміром 26 600 (двадцять шість тисяч шістсот) гривень 00коп., що становить 2,66% статутного капіталу ТОВ «ЕТГ Солар 5». ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на підтвердження передачі вказаної частки на умовах оплатного відчуження, згідно умов Договору купівлі-продажу, уклали 22 липня 2024 року Акт приймання-передачі частки (частини частки) в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5».
Крім того, ОСОБА_2 (Відповідач-1) відповідно до Договору від 22 липня 2024 року купівлі-продажу частини частки у статному капіталі, придбав у ОСОБА_7 у власність частку розміром 26 600 (двадцять шість тисяч шістсот) гривень 00 коп., що становить 2,66 % статутного капіталу ТОВ «ЕТГ Солар 5». ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на підтвердження передачі вказаної частки на умовах оплатного відчуження, згідно з умовами Договору купівлі-продажу, уклали 22 липня 2024 року Акт приймання-передачі частки (частини частки) в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5».
Відтак, у період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 (Позивачем) ОСОБА_2 (Відповідач-1) за спільні кошти подружжя та в інтересах родини набув права власності на частку в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 (триста дев`яносто чотири тисячі сто п`ятдесят) гривень 00 коп., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415 % статутного капіталу Товариства. 
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.
Відповідно до статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно зі статтею 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18).
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів іншого, частка в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415 % статутного капіталу Товариства, є спільною сумісною власністю подружжя.
Між ОСОБА_2 (Відповідач-1) та ОСОБА_3 (Відповідач-2) укладено Договір від 05 грудня 2024 року дарування частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415 % статутного капіталу. Згідно з умовами цього договору, Відповідач-1, як дарувальник, передав, а Відповідач-2, як обдаровувана, прийняла зазначену частку Товариства у власність на безоплатній основі.
В той же день, 05 грудня 2024 року Відповідачами, як сторонами Договору дарування, оформлено акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу.
За змістом пункту 4 частини першої статті 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.
За вимогами частин першої, другої та четвертої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, часткою в статутному капіталі господарського товариства дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя.
Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 03.07.2013 у справі № 6-61цс13, Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №569/6236/16-ц та від 12.11.2019 у справі № 918/598/18, що частка в статутному капіталі приватного підприємства, яка придбана за спільні кошти подружжя, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та може бути відчужена одним з них без згоди іншого.
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України, права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власнику. Якщо майно належить особі не на праві особистої приватної власності, а разом з іншим співвласником на праві спільної сумісної власності, то розпорядження майном здійснюється за згодою останнього. Відсутність такої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину щодо спільного майна свідчить про відсутність у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення такого правочину. У таких випадках відсутня воля власника спільного майна, на боці якого виступають обидва співвласники (подружжя), на вчинення правочину.
Водночас, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України, при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
При цьому, наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину.
З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.
Тому, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі № 6-3058цс16. Водночас, із зазначеної постанови вбачається, що для визнання договору недійсним суду слід також встановити недобросовісність того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна. Велика Палата Верховного Суду вважає, що положення частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України з урахуванням пункту 6 статті 3 ЦК України спрямовані на захист прав саме добросовісного набувача, а тому, саме в разі його недобросовісності договір може бути визнаний недійсним. Тому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 відступила від зазначеного висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі № 6-3058цс16.
Сформульовані вище висновки частково не узгоджуються з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18), що закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди всіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Тому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 відступила від висновку, наведеного в зазначеній постанові, шляхом уточнення, що можливість визнання недійсним договору щодо розпорядження майном, яке перебуває в спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи - контрагента за таким договором.
Тобто, під час розгляду мають бути встановлені обставини:
1) наявності згоди ОСОБА_1 на укладання ОСОБА_2 Договору від 05 грудня 2024 року дарування частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5»;
2) недобросовісність дій ОСОБА_3 під час укладення договору від 05 грудня 2024 року дарування частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5», які полягали в обізнаності останньої про те, що частка у статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Так, в матеріалах цієї справи дійсно відсутні докази надання ОСОБА_1 саме письмової згоди на укладання ОСОБА_2 Договору від 05 грудня 2024 року дарування частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5».
Разом з цим, сама по собі відсутність письмової згоди одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна не є достатньою підставою для визнання відповідного правочину недійсним. 
Як було вказано вище, за приписами ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц викладено правову позицію про те, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.
Положення статті 3 СК України встановлюють, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. 
Отже, до сім`ї своїх батьків, незалежно від місця проживання, належать лише діти. Повнолітні діти, які створили свої сім`ї та мають своїх дітей, складають свою сім`ю. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 368/963/20-ц.
За відсутності належних та допустимих доказів створення ОСОБА_3 своєї сім`ї (в розумінні норм СК України), ОСОБА_3 є членом сім`ї позивача - ОСОБА_1 .
Як було пояснено самим позивачем та його представником у судових засіданнях, ОСОБА_3 користується та розпоряджається отриманими корпоративними правами на власний розсуд та на власну користь.
А отже, Договір від 05 грудня 2024 року дарування частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» був укладений ОСОБА_2 в інтересах сім`ї позивача, спірна частка в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5», що є предметом такого договору, використана в інтересах сім`ї.
З дій ОСОБА_2 не вбачається ознак виведення активів з метою уникнення зобов?язань поділу спільного майна.
Додатково варто зауважити, що як неодноразово наголошувала сама ОСОБА_1 , вона є фахівцем в галузі права.
Позивач під час розгляду цієї справи не стверджувала, що їй взагалі не було відомо про існування в складі спільної сумісної власності з відповідачем-1 частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415 % статутного капіталу Товариства. Навпаки, позивач була обізнана і про факт існування такого майна в складі спільної сумісної власності, і про правочини, на підставі яких це майно було набуте.
Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою, зокрема, уклавши договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності (частина друга статті 69 СК України).
Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Поділ спільного майна може здійснюватися в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору.
Добровільний поділ майна подружжя передбачає наявність взаємної волі подружжя на припинення режиму спільної сумісної власності щодо належного їм майна.
У статті 9 СК України законодавець закріпив право подружжя на укладення між собою сімейних договорів. При цьому подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам СК України, інших законів України та моральним засадам суспільства.
Відтак подружжя має право на власний розсуд здійснити поділ спільного майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, при цьому самостійно визначивши його обсяг та частку кожного з них у цьому майні.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18.
Реалізовуючи надане подружжю право на розподіл майна, що перебувало у їх спільній сумісній власності, між позивачкою та відповідачем-2, 09 квітня 2025 року було укладено договір про поділ майна подружжя та шлюбний договір.
Зокрема, відповідно до пункту 1 договору про поділ майна подружжя від 09 квітня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Моісеєвою Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 373, сторони, за взаємною згодою, даним договором здійснили поділ майна, набутого ними у спільну сумісну власність, під час перебування у зареєстрованому шлюбі.
У пункті 2 зазначеного договору про поділ майна його сторони визначили перелік майна, що було набуто ними за час перебування у шлюбі у спільну сумісну власність, а саме:
- житловий будинок АДРЕСА_1 ;
- земельна ділянка, площею 0,1486 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3221455300:01:010:0159, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, селище Глеваха, вулиця Зоряна, 1-а;
- приміщення (група приміщень), що розташоване за адресою: Київська область, Фастівський район, селище Глеваха, вулиця Стуса, 2, нежитлове приміщення 114;
- приміщення (група приміщень), що розташоване за адресою: Київська область, Фастівський район, селище Глеваха, вулиця Стуса, 2, нежитлове приміщення 36;
- земельна ділянка, площею 0,0984 га, кадастровий номер земельної ділянки: 2110100000:49:001:0450, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Запорізька;
- земельна ділянка, площею 0,0917 га, кадастровий номер земельної ділянки: 2110100000:49:001:0451, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Запорізька;
- транспортний засіб марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, рік випуску 2015;
- транспортний засіб марки TOYOTA, модель RAV4, рік випуску 2019;
- сімейні заощадження у розмірі 6 000 000 грн.
Таким чином, у вказаному договорі про поділ майна подружжя, сторони визначили, яке майно вони відносять до спільної сумісної власності. При цьому до такого переліку не було включено частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТГ СОЛАР 5» у розмірі 394 150 грн., що становила 39,415 % статутного капіталу товариства.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Сімнадцятого жовтня дві тисячі дев`ятнадцятого року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
З огляду на характер та значну вартість майна, яке стало предметом договору про поділ майна подружжя, а також на те, що сторони здійснювали комплексне врегулювання майнових відносин, більш вірогідним є висновок про те, що на момент укладення зазначеного договору позивачці було відомо про існування вказаних корпоративних прав та про їх фактичне вибуття зі складу майна, яке сторони вважали спільною сумісною власністю.
При цьому позивачка не заявляла про необхідність включення зазначеної частки до переліку майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, не наполягала на врахуванні її вартості під час поділу майна та уклала договір про поділ майна без будь-яких застережень щодо наявності неврегульованих майнових питань стосовно корпоративних прав у ТОВ «ЕТГ СОЛАР 5». За таких обставин більш вірогідним є висновок про те, що позивачка була обізнана про відчуження спірної частки на користь відповідача-2 ще до укладення договору про поділ майна подружжя і що таке відчудження відбулось за наявності її згоди. 
Відповідно, поведінка позивачки після укладення договору дарування, зокрема її участь в укладенні договору про поділ майна подружжя без порушення питання щодо спірної частки, свідчить про фактичне схвалення наслідків такого правочину та узгоджується з наявністю її мовчазної згоди на передачу частки дочці – відповідачу-2. У сукупності договір про поділ майна подружжя, укладений після оспорюваного договору дарування, свідчить про прагнення сторін комплексно та справедливо врегулювати майнові відносини між членами сім`ї, у тому числі з урахуванням інтересів дітей, а не про наявність спору щодо відчуження спірної частки на момент укладення зазначених правочинів.
Відповідно, більш вірогідним є те, що позивачка висловлювала мовчазну згоду на передачу частки дочці - відповідачу-2, і укладаючи договір поділу підтвердила таку мовчазну згоду. 
Крім того, слід звернути увагу на той факт, що письмової згоди на укладання правочинів, на підставі яких ОСОБА_2 була набута частка в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 грн., ОСОБА_1 також не надавала.
З вищевикладеного можна зробити висновок про те, що в межах сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існувала практика усних домовленостей та усних згод на розпорядження подружжям спільною сумісною власністю.
Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - «non concedit contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (такі висновки наведено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 06.12.2019 у справі №910/353/19, від 07.11.2019 у справі №910/124484/18, від 14.05.2020 у справі №910/7515/19, від 19.02.2020 у справі № 915/411/19).
Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною, яку ввели в оману. 
Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями, а у даному випадку - практикуючими фахівцями у галузі права), стандарти розкриття інформації і можливість введення в оману є зовсім іншими, аніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або банк та пересічний громадянин, споживач банківської послуги. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта (фахівця у спеціальній галузі) набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 910/17876/19.
За умови наявності в межах сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 явної практики саме усної домовленості та усної згоди на розпорядження подружжям спільною сумісною власністю, Договір від 05 грудня 2024 року дарування частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» не може бути визнаний судом недійсними з огляду на одну лише відсутність письмової згоди позивача на укладання цього договору за умови відсутності належних та допустимих доказів завдання ОСОБА_2 шкоди інтересам сім`ї позивача внаслідок укладення цього договору.
Також, як було вказано вище, для визнання недійсним правочину щодо спільного майна, укладеного одним з подружжя за відсутності згоди іншого на укладання цього правочину необхідно, щоб той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та кінцевий набувач - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, щоб кінцевий набувач знав чи за обставинами справи не міг не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Зазначеного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18.
З матеріалів цієї справи не вбачається недобросовісності дій ОСОБА_3 під час укладення договору від 05 грудня 2024 року, які полягали в обізнаності останньої про те, що частка у статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
ОСОБА_3 , будучи дочкою та членом сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вочевидь (за відсутності обґрунтованих доказів іншого) мала всі правомірні підстави вважати, що майно, яка вона набуває від батьків за оскаржуваним договором, передається їй за їхньою волею.
Як було вказано вище, наявність згоди іншого з подружжя під час розпорядженням спільним майном одним з подружжя презюмується.
За таких обставин, ОСОБА_3 є добросовісним набувачем частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5» у розмірі 394 150 грн.
Варто вказати і про те, що сам факт того, що оскаржуваний договір є безоплатним та ОСОБА_3 не несла матеріальних витрат задля здобуття у власність спірної частки в статутному капіталі ТОВ «ЕТГ Солар 5», не може бути підставою для визнання відповідача-2 недобросовісним набувачем такого майна. Оскільки абсолютно усі сторони цього спору (на момент укладання оскаржуваного правочину) були близькими родичами І ступеня споріднення. 
Стосовно інших доводів сторін суд зазначає про таке.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
А отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу, укладеного 05 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - є необґрунтованими.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про:
- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу, укладеного 05 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- скасування державної реєстрації змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про учасника та кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_3 , розмір частки якої у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” становить у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу - є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним договору від 05 грудня 2024 року.
За умови визнання судом необґрунтованою під час розгляду цього спору позовної вимоги про визнання недійсним договору від 05 грудня 2024 року, вищенаведені похідні вимоги ОСОБА_1 також є необґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Обставини, на які посилається позивач, доводяться свідоцтвом про одруження від 04.09.1999 (том 1 а.с. 13), свідоцтвом про народження від 25.01.2001 (том 1 а.с. 14), витягом з ЄДР (том 1 а.с. 15 - 20), актом приймання - передачі частки від 17.01.2020 (том 1 а.с. 21), договором купівлі - продажу від 17.01.2020 (том 1 а.с. 22), договором купівлі - продажу від 29.05.2020 (том 1 а.с. 23), договором купівлі - продажу від 22.07.2024 (том 1 а.с. 24), договором купівлі - продажу від 22.07.2024 (том 1 а.с. 25), договором дарування від 05.12.2024 (том 1 а.с. 26 - 27), актом приймання - передачі частики від 05.12.2024 (том 1 а.с. 27 - 28), актом приймання - передачі частики від 29.05.2020 (том 1 а.с. 29), актом приймання - передачі частики від 22.07.2024 (том 1 а.с. 30), актом приймання - передачі частики від 05.12.2024 (том 1 а.с. 31), листом АБ "Укргазбанк" (том 1 а.с. 32).
Обставини, на які посилаються відповідачі, доводяться договором про поділ майна подружжя (том 1 а.с. 75 - 77), витягом з Державного реєстру речових прав (том 1 а.с. 78), шлюбним договором (том 1 а.с. 79 - 80), судовими рішеннями (том 1 а.с. 81 - 98).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ. 
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:
Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача. 

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 145, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) до Відповідача-1: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) та Відповідача-2: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ) про:
- визнання недійсним договору дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу, укладеного 05 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу, укладеного 05 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- скасування державної реєстрації змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про учасника та кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_3 , розмір частки якої у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕТГ Солар 5” становить у розмірі 394 150 грн., що у відсотковому еквіваленті становить 39,415% статутного капіталу.
Витрати зі сплати судового збору за подання позову покласти на позивача.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 19.06.2026. 

Суддя М.О. Ніколенко