Справа № 159/3660/23 	Головуючий у 1 інстанції: Чалий А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/663/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Осіпука В.В., 
секретар Власюк О.С.,
з участю: представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюк Едуард Вікторович, про виділ частки із житлового будинку в натурі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2026 року в складі судді Чалого А. В.,
В С Т А Н О В И В :
У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що їй на праві приватної спільної часткової власності належить 72/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га за вище вказаною адресою, кадастровий номер земельної ділянки 0710400000:09:006:0016. Співвласником іншої частини будинку був відповідач у справі на підставі договору купівлі - продажу 28/100 частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу Козоріз Н.С. від 26.10.2007 № 6810. Також у власності відповідача перебуває земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0441 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 0710400000:09:006:0015. 
Будинок фактично поділений на дві частини, що складають ізольовані квартири, які мають окремі входи, самостійно облаштованими системами тепло - тa водопостачання. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 27.06.2023 за № 168/23 спірний житловий будинок за технічними даними може бути поділено на квартири. Кожен із співвласників житлового будинку у своєму володінні мав та має відокремлені житлові приміщення із окремим входом до них, обладнані індивідуальними засобами обліку на які відкрито особові рахунки, а відтак, належні співвласникам житлові та нежитлові приміщення є окремими квартирами. Позивачка зверталася до відповідача з пропозицією проведення розподілу житлового будинку, проте останній в добровільному порядку цього робити не бажає, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом. 
Просила суд з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, виділити їй у власність окремий об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 з належними господарськими спорудами, а саме приміщення: 1 коридор площею 3,6 кв.м., 2 топкова - санвузол площею 3,0 кв.м., 3 кухня площею 10,5 кв.м., 5 вітальня площею 13,0 кв.м., 5 кімната площею 8,4 кв.м. - загальна площа 38,5 кв.м., житлова площа - 24,1 кв.м., а також господарські будівлі та споруди, а саме: В-1 сарай, Г- 1 літня кухня, Д - вбиральня.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 19 березня 2026 року позов задоволено.
Ухвалено позов задовольнити, виділити у власність ОСОБА_2 належну їй 72/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як окрему одиницю – ізольовану квартиру АДРЕСА_3 , що складається з: 1 коридор площею 3,6 кв.м., 2 топкова-санвузол площею 3,0 кв.м., 3 кухня площею 10,5 кв.м., 4 вітальня площею 13,0 кв.м., 5 кімната площею 8,4 кв.м. - загальна площа 38,5 кв.м., житлова площа - 24,1 кв.м., а також господарські будівлі та споруди, а саме: В-1 сарай, Г- 1 літня кухня, Д - вбиральня.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у позові.
Покликається на те, що право спільної часткової власності припинено у зв`язку з ухваленням Ковельським міськрайонним судом рішення від 03.08.2021 в справі № 159/1287/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (попереднього власника 72/100 будинковолодіння) про виділ частки із майна, тому він є самостійним власником окремої виділеної квартири а отже неналежним відповідачем, також вважає безпідставними заявлені позовні вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що відповідач зареєстрував речове право лише 26.10.2023 під час розгляду справи судом, спростовує аргументи апеляційної скарги щодо звіту про оцінку майна та укладення договору купівлі-продажу 72/100 будинку.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2021 у справі № 159/1287/21, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково та припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ; виділено у власність ОСОБА_3 в натурі в рахунок 28/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 окремий об`єкт нерухомості (квартиру) загальною площею 42,1 кв.м., житловою 34,9 кв.м., яка складається з : кухні 1-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 11,0 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м., кімнати 1-4 площею 9,7 кв.м. та 1/2 огорожі. 
Рішенням суду встановлено, що будинок розподілений на дві окремі ізольовані квартири із самостійними входами, системою водо, газо, енергопостачання, про що виготовлено відповідну технічну документацію.
Квартира АДРЕСА_4 становить 28/100 будинку, має загальну площу 42,1 кв.м., житлову 34,9 кв.м. та складається з кухні 1-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 11,0 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м., кімнати 1-4 площею 9,7 кв.м.
Квартира АДРЕСА_3 становить 72/100 будинку, має загальну площу 42,0 кв.м., житлову 34,8 кв.м. та складається з кухні 2-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 2-2 площею 11,4 кв.м., кімнати 2-3 площею 13,9 кв.м., кімнати 2-4 площею 9,5 кв.м. 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2006 року до квартири АДРЕСА_4 , до квартири АДРЕСА_5 .
ОСОБА_4 є власником 72/100 частин спірного житлового будинку та 514 кв.м. земельної ділянки.
Вказане рішення набрало законної сили 03.09.2021. ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20.06.2022 за № 1451, який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюком Е.В., отримала в дарунок від ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0, 0514 га та 72/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
20.06.2022 ОСОБА_2 зареєструвала право власності на земельну ділянку, з кадастровим номером 0710400000:09:006:0016, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 303135861 від 20.06.2022).
Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 , від 27.06.2023 замовником якого була ОСОБА_2 , на земельній ділянці розташовані: квартира, прибудова, сарай, літня кухня, вбиральня. Житловий будинок включає: коридор 3,6 м2; топкова-санвузол 3,0 м2; кухня 10,5м2; вітальня 13,0 м2; кімната 8,4 м2; загальна площа 38,5 м2.
Висновком від 27.06.2023 №168/23 підтверджено технічну можливість поділу об`єкта на квартири та виділу в натурі ОСОБА_2 об`єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 . 
Позивачка зазначає, що в добровільному порядку відповідач не бажає проводити розподіл житлового будинку, а тому дане питання в іншому порядку крім судового, вирішити неможливо.
Апеляційним судом встановлено, що первинними співвласниками будинку по АДРЕСА_6 були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 18.04.2006 у справі 2-758/06, первинні співвласники будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснили його поділ. Зокрема у власність ОСОБА_6 виділено кімнати : 1-2 площею 11 кв. м ., 1-3 площею 14.2 кв. м, 1-4 площею 9.7 кв., сіниа/кухню) площею 7.2 кв. м, погріб а/пол, вбиральню ж, 1/2 огорожі, що становить 28.100 будинковолодіння, а у власність ОСОБА_6 виділено кімнати: 2-2 площею 11.4 кв. м, 2-3 площею 13.9 кв.м.,2-4 площею9.5 кв. м., сіни а-1/пол., хлів В-1, літню кухню Г.1, хлів в-1, вбиральню д, що становить 72/100 будинковолодіння.
На підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2006, ОСОБА_5 продав 28/100 належної йому частки ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_6 належну йому 72/100 частки будинку успадкувала ОСОБА_4 , після чого подарувала цю ж частку позивачці ОСОБА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції пославшись на приписи статей 364, 367, ч.3 ст. 358 ЦК України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Приписами статті 367 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Із системного аналізу положень вказаних вище норм матеріального права вбачається, що виділ або поділ майна можливий між співвласниками.
Апеляційним судом на підставі витягу з Державного реєстру речових прав, який сформований 30.10.2023 встановлено, що 26.10.2023 зареєстровано право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_7 , документи , подані для реєстрації – рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2021 у справі № 159/1287/21 технічний паспорт, витяг з ЄДЕССБ – документ що підтверджує закінченому будівництву адреси.
При розгляді справи суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зв`язку із виділом належної ОСОБА_3 частки у будинку на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2021 у справі № 159/1287/21, право спільної часткової власності ОСОБА_3 припинилось, тому позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 є безпідставними. 
Доводи позивачки про те, що відповідач ОСОБА_3 здійснив реєстрацію виділеної йому частки з будинку лише 26.10.2023, в той час як виділ частки відбувся на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2021, не слугує підставою про задоволення позову, оскільки на час ухвалення рішення у цій справі ОСОБА_3 є одноосібним власником ізольованої, окремої квартири в будинку по АДРЕСА_1 . 
Згідно з частинами другою – третьою статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції взявши до уваги висновок від 27.06.2023 №168/23, яким підтверджено технічну можливість поділу об`єкта – житлового будинку за адресою: АДРЕСА_6 на квартири та виділу в натурі ОСОБА_2 об`єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 , не надав правової оцінки цьому доказу у порядку, визначеному приписами статті 89 ЦПК України, зокрема, не оцінив доказів в цілому з критеріїв належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Разом з тим , з матеріалів справи вбачається, що 72/100 частки житлового приміщення в будинку, яку набула у власність позивачка ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12.06.2022, укладеного між нею та попереднім власником ОСОБА_4 в будинку по АДРЕСА_6 , вже на час укладення договору дарування, являла собою виділену ізольовану , окрему квартиру, з облаштованими окремими комунікаціями, оскільки на підставі рішення Ковельського міськрайонного суд від 18.04.2006 року у справі 2-758/06, первинні співвласники будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснили його поділ . 
ОСОБА_3 , набувши у власність 28/100 будинку на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26.10.2007 з ОСОБА_5 , виготовив 22.11.2007 технічний паспорт, у якому на плані приміщень зображено дві самостійні ізольовані квартири.
Крім того проведено виділ 28/100 частки будинку ОСОБА_3 на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2021, з мотивувальної частини якого вбачається, що 28/100 частин будинку по АДРЕСА_6 являє собою ізольовану частину від іншої частки (72/100) з самостійним входом, індивідуальними вузлами обліку енергоресурсів, електро-водо-газопостачання, частина горища ізольована дерев`яною перегородкою.
А тому доводи позивачки що відповідач відмовляється здійснити поділ будинку, співвласниками якого є вона та ОСОБА_3 , не відповідає фактичним обставинам.
Згідно з приписами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Розглядаючи справу суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не дотримався норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
Керуючись статтями 367, 368, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2026 року в цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюк Едуард Вікторович, про виділ частки із житлового будинку в натурі.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 
Судді