Справа № 703/2288/26
2/703/1863/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
установив:
14.04.2026 позивач через представника, адвоката Єременко К.В., використовуючи систему «Електронний суд», звернувся до Смілянського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. 14.01.2022 відкрите виконавче провадження №68177245 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. від 12.06.2021 №82469 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в загальному розмірі 41502,71 грн. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений безпідставно та без належної перевірки безспірності вимог стягувача. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. 
Відповідачем не було надано документів, що підтверджували б належне направлення та отримання письмової вимоги про усунення порушень, обґрунтованого та зрозумілого розрахунку заборгованості, а також документів, передбачених у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.
Сума заборгованості позивачем не визнається, тому за вказаних обставин не може вважатися безспірною.
Вказані обставини свідчать, що спірний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 20.04.2026 відкрите провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам справи встановлений процесуальний строк для подання письмових заяв по суті справи, задоволене клопотання позивача, подане разом із позовною заявою, про витребування доказів.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
04.05.2026 представником позивача із використанням системи «Електронний суд» подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 05.05.2026 задоволено, вжито заходів у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №82469, вчиненого 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, на підставі якого 14.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною відкрите виконавче провадження №68177245 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кредитної заборгованості - до набрання рішенням законної сили.
05.05.2026 позивачем подано заяву на виконання ухвали суду, за змістом якої підставою виникнення заборгованості є кредитний договір №SAMAB00000001190900 від 18.05.2013, що укладений між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 . Право вимоги за кредитним договором №SAMAB00000001190900 від 18.05.2013 послідовно відступлене на підставі договору факторингу від 13.12.2019, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», відповідно до якого права вимоги перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». У подальшому, на підставі договору відступлення права вимоги №ВФ/03 від 08.04.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Вердикт Капітал», останнє набуло статусу нового кредитора за вказаним зобов`язанням.
У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «Вердикт Капітал», як належний кредитор, реалізувало право на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, що відповідає положенням статей 87–88 Закону України «Про нотаріат».
Кредитний договір №SAMAB00000001190900 від 18.05.2013 разом із додатками, які подавалися для вчинення виконавчого напису нотаріуса, міститься у матеріалах виконавчого провадження №68177245, що перебуває на виконанні у приватного виконавця Чупис Т.П. На даний час вказані документи зберігаються в матеріалах нотаріальної справи, відповідач не в змозі надати їх на виконання ухвали суду. 
06.05.2026 представником відповідача, адвокатом Арсеміковою І.В. подано відзив, згідно з яким проти задоволення позову заперечує. Відповідні заперечення мотивовані тим, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу подані всі належні документи, що підтверджують безспірність заборгованості і таку можна вважати безспірною, позивачем не зазначено обставин, що свідчать про існування спору із приводу заборгованості.
Заборгованість визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.
На підставі отриманих документів нотаріус має обов`язок пересвідчитися у безспірності заборгованості боржника, за наявності відповідних заперечень – оцінити повідомлені боржником аргументи, а якщо встановлено відсутність ознак безспірності, нотаріус мав відмовити у здійсненні виконавчого напису.
При цьому, посилаючись на положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 №2, відповідач вказує, що при вчинені виконавчого напису нотаріус не встановлює прав та обов`язків учасників відповідних правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Такими документами, як передбачено Переліком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості із підстав, що випливають із нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, є оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 
Вказаних вимог відповідачем при звернені за отриманням спірного виконавчого напису в повній мірі дотримано, відтак відсутні підстави для задоволення позову.
Разом із письмовим відзивом відповідачем подано заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які вважає не доведеними належними доказами, відомості про їх обсяг відсутні, не подано документів, що підтверджують оплату правничої допомоги.
13.05.2026 представником позивача подано відповідь на відзив, за якою вважає доводи відзиву безпідставними та таким, що не доводять безспірності заборгованості ОСОБА_1 . Безспірність має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми документами, які були подані нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису.
Однак відповідач до відзиву не надав належних доказів, які підтверджують: укладення між позивачем та первісним кредитором кредитного договору на умовах, зазначених відповідачем; розмір фактично отриманих позивачем коштів; розмір заборгованості саме станом на дату вчинення виконавчого напису; належне повідомлення позивача про наявність заборгованості; направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень; безспірність заборгованості; безперервність переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Вердикт Капітал».
Саме по собі посилання відповідача на існування кредитного договору та договорів відступлення права вимоги не є належним доказом безспірності заборгованості.
Відповідач фактично не виконав ухвалу суду про витребування доказів, що свідчить про недоведеність обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. 
Крім того, відповідачем не надано копій договорів, на підставі яких ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до позивача, додатків, що підтверджують передачу саме права грошової вимоги до ОСОБА_1 , відтак обставини набуття відповідачем права вимоги не є доведеним. 
Позивач вказував на те, що надання професійної правничої допомоги у цій справі є необхідним і обґрунтованим, а ті обставини, що посилання відповідача на загальні міркування про розмір витрат не є достатньою підставою для їх зменшення. 
Інших письмових заяв по суті справи сторонами не подано.
Треті особи, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. у встановлений судом строк письмових пояснень до суду не подали, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання письмових пояснень у встановлений судом строк від третіх осіб не надходило.
Вимоги ухвали суду в частині витребування доказів відповідачем та приватним нотаріусом не виконані.
У зв`язку із викладеним судовий розгляд проведений за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Чинним законодавством передбачена можливість передачі права грошової вимоги, зокрема шляхом укладення договорів відступлення права грошової вимоги або факторингу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону №2664-III.
Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. на підставі заяви стягувача про примусове виконання 14.01.2022 відкрите виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 41502,71 грн, за виконавчим написом №82469, що виданий 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В.
Інших документів, які б свідчили про підстави виникнення заборгованості, доводили її складові та розмір, в матеріалах справи відсутні, учасниками справи не надавалися, в тому числі на виконання ухвали суду від 20.04.2026 в частині витребування доказів.
Як на підставу виникнення заборгованості ОСОБА_2 , позивач посилається на кредитний договір № SAMAB00000001190900 від 18.05.2013, що укладений ОСОБА_1 із АТ «Акцент-Банк», право грошової вимоги за яким відступлене на підставі договору факторингу від 13.12.2019 між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». У подальшому на підставі договору відступлення права вимоги №ВФ/03 від 08.04.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Вердикт Капітал», останнє набуло статусу нового кредитора за вказаним зобов`язанням, для стягнення боргу звернулося до приватного нотаріуса, отримавши виконавчий напис №82469 від 12.06.2021.
Остання обставина позивачем не заперечувалася, водночас висловлені заперечення щодо безспірності заборгованості, правомірності вимог стягувача, однак належні докази на підтвердження відповідних обставин не надані.
При прийнятті рішення суд керується наступним. 
Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі - Порядок).
Згідно п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік).
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подані на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Як вбачається зі змісту п. 2 Переліку, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
У п. 42-43 постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15 зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №310/9293/15-ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.
Відтак на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису норми, що визначали перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже були не чинні.
Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження№ 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).
У власному відзиві представник відповідача посилається на дотримання стягувачем вимог, що передбачені розділом 1 Переліку «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами», що передбачає подання а) оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Однак будь-яких доказів, що вказують на нотаріальне посвідчення договору, на підставі якого виникла заборгованість позивача ОСОБА_1 , матеріали справи не містять та відповідачем не надано.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» також не надано документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис, що викликає сумніви про вчинення такого у відповідності до законодавства України, а також документів, що підтверджують виникнення чи набуття права грошової вимоги до ОСОБА_1 саме у ТОВ «Вердикт Капітал».
Суд не приймає до уваги доводів відповідача про відсутність в нього примірників відповідних документів, оскільки останній не був позбавлений права надати копії відповідних документів або звернутися до суду із клопотанням про їх витребування. 
Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису, позивач мав заборгованість перед стягувачем і така могла бути безспірною, а також, що заборгованість була саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За відсутності в суду копій кредитного договору, договорів, за якими відповідач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 , судом не оцінюються обставини щодо дотримання сторонами відповідних правочинів вимог щодо їх форми, змісту, посвідчення, а через відсутність копії виконавчого напису, документів, що містяться в нотаріальній справі, не може бути перевірено дотримання стягувачем вимог законодавства щодо порядку звернення за отриманням виконавчого напису, а нотаріусом – встановлення достатніх підстав та дотримання порядку вчинення виконавчого напису.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Застосовуючи вказаний підхід до обставин даної справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано аргументів позову про недотримання стягувачем, а також нотаріусом, порядку вчинення виконавчого напису, при цьому позиція відповідача, на переконання суду, зводиться до застосування концепції «негативного доказу», що недопустимо.
Відтак позиція сторони позивача вбачається більш вірогідною, отже позовні вимоги належить задовольнити.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до квитанції до платіжної інструкції від 13.03.2026, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Крім того, у межах даної цивільної справи позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яку ухвалою суду задоволено. Відповідно до квитанції від 04.05.2026, позивачем при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову сплачений судовий збір у сумі 665,60 грн.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з ТОВ «Вердтикт Капітал» на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову та заяви про забезпечення позову судовий збір у загальній сумі 1996,80 грн.
Відомостей про інші судові витрати сторін, що пов`язані із розглядом справи, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Станом на день постановлення рішення клопотання про скасування заходів забезпечення позову до суду не подавалося.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 28, 76-82, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд,
вирішив:
Позов задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною та зареєстрований в реєстрі під №82469, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 41502,71 грн.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 1996 (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто шість) грн 80 коп судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», адреса: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5Б, код ЄДРПОУ 36799749.

Третя особа: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, адреса: м. Черкаси, вул. Смілянська, 118, офіс 201.

Повне судове рішення складене 22.06.2026. 

Суддя        І.В. Овсієнко