ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3522/26 Справа № 204/10745/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 грудня 2025 року у складі судді Книш А.В.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 11 листопада 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. 
Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе, оскільки існує формально та суперечить її інтересам, тому просила розірвати шлюб.
Заочним рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 листопада 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №653 - розірвано. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що розірвання шлюбу на даний час суперечить дійсній волі позивача, оскільки після ухвалення рішення, позивач змінила свою позицію, відбулося примирення з відповідачем, відновлено спілкування та досягнуто взаємного наміру зберегти сім`ю і продовжити шлюбні відносини.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. 
За змістом положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У розумінні положень ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони у справі з 11 листопада 2023 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спільних малолітніх/неповнолітніх дітей сторони не мають.
Як встановлено судом та не спростовується матеріалами справи і не заперечувалось сторонами, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, подальше збереження родини стало неможливим.
Встановивши, що сторони припинили подружні відносини і примирення між ними неможливе, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про те, що подальше спільне життя та збереження родини з урахуванням взаємних відносин сторін є неможливим, а відтак правильно вважав, що наявні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Доводи апеляційної скарги про те, що після ухвалення рішення, істотно змінилося ставлення позивача до питання про розірвання шлюбу, оскільки відбулося примирення з відповідачем, відновлено спілкування та досягнуто взаємного наміру зберегти сім`ю, не можуть братися до уваги, оскільки під час апеляційного провадження позивач не скористалася своїм правом на подання у встановленому законом порядку заяви про відмову від позову, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання відзиву, жодних заперечень щодо розірвання шлюбу суду апеляційної інстанції не повідомив, як і не звернувся з заявою про надання сторонам у справі строку для примирення. 
Наведене свідчить, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт перший статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров