Номер провадження: 22-ц/813/4545/26 
Справа № 947/10515/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
Іменем України
18.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташов О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Юцикова Д.Є.
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Сенс-Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Підодвірний Тарас Іванович,
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2025 року,
за позовом Акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 22.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 22.09.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501363306, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідач запропонував банку укласти угоду про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. 22.09.2021 року банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501363306, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.09.2021 року, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. У додатку №1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Таким чином, 22.09.2021 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501363306, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.09.2021 року, додатком №1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту, заявою-анкетою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа–банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк», довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб із наступними основними умовами: тип кредиту – «кредит готівкою»; сума кредиту – 245 000,00 грн; процентна ставка – 28 % річних, тип ставки – фіксована; строк кредиту – 60 місяців; дата повернення кредиту – 22.09.2026 року; порядок повернення кредиту – графік платежів: до 22 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 7 628,28 грн, загальна кількість платежів 60; для повернення заборгованості за угодою визначено використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку. Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером №567230255 22.09.2021 року, виписками по рахункам НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , проте взяті на себе зобов`язання не виконав, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою №501363306 від 22.09.2021 року становить 408 451,62 грн, з яких: за кредитом: 237 081,74 грн, по відсотках: 171 369,88 грн.
Акціонерне товариство «Сенс-Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за угодою (оферта) від 22.09.2021 №501323306 у розмірі 408 451,62 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 237 081,74 грн, заборгованість за відсотками 171 369,88 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 901,42 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 32 663,45 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 25 листопада 2025 позов Акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №501363306 від 22.09.2021 у розмірі 408 451,62 грн, з яких: 237 081,74 грн – заборгованість за тілом кредиту, 171 369,88 грн – заборгованість за відсотками. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 901,42 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 32 663,45 грн.
Суд першої інстанції виходив з того, що 22.09.2021 року між ОСОБА_1 і АТ «Альфа Банк» (банк) укладено угоду про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (оферта) №501363306, відповідно до умов якої визначено тип кредиту кредитування рахунку та встановлено відновлювальну кредитну лінію, строк кредитування 60 місяців, сума кредиту 245 000,00 грн, тип кредиту «кредит готівкою», процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій у розмірі 28 % річних, остаточна дата повернення кредиту 22.09.2026. Мета кредиту – погашення кредиту у розмірі 84 686,2 грн за рахунком НОМЕР_3 , відкритого в АТ «ОТР Банк», інші кошти – для власних потреб. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Виконання кредитором своїх зобов`язань, фактична видача позичальнику кредиту та часткове виконання позичальником зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом підтверджені позивачем шляхом наданням до справи розрахунку заборгованості за кредитом у гривні і виписки по рахунку. Судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. При цьому, позичальник допустив неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість згідно з угодою №501363306 від 22.09.21 у розмірі 408 451,62 грн, з яких: 237 081,74 грн – заборгованість за тілом кредиту, 171 369,88 грн – заборгованість за відсотками, яку суд стягнув на користь кредитора. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Підодвірний Тарас Іванович, просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025 по справі №947/10515/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі сторона відповідача не погоджується з висновком суду про укладення між відповідачем та АТ «Альфа Банк» кредитного договору від 22.09.2021 року №501363306. Позивач направив до суду оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної лінії б/н від 22.09.2021 року, анкету заяву б/н та без дати, паспорт споживчого кредиту від 22.09.2021 року. В розділі ІI «Інші умови» оферти від 22.09.2021 року вказано, що строк для акцепту банку 30 робочих днів з моменту отримання банком оферти. Угода набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладення угоди та надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідно до умов угоди та договору, при цьому разом із позовною заявою, відповіддю на відзив, позивачем не було направлено жодного акцепту, тобто матеріали судової справи не містять всіх складових нібито укладеного кредитного договору, на що суд першої інстанції не звернув уваги.
Скаржник зазначає, що належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання відповідачем коштів є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які встановлюють розмір заборгованості. Позивачем разом із позовною заявою направлено до суду роздруківку невідомого походження під назвою «Виписка», яка не містить підпису особи, що її створила, тому вона є недійсною та не може бути допустимим доказом. Із наданої позивачем роздруківки вбачається, що в ній відсутній напис про засвідчення копії, який складається зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії, як і відсутня нумерація сторінок, яка повинна бути на кожному аркуші, якщо посвідчується пакет документів. 
В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що із наданої позивачем оферти вбачається, що кредит видається на наступні цілі: «кредит надається позичальнику для: повернення заборгованості за кредитним договором, розмір – 84 686,22 гривень; спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «ОТП Банк»; власних потреб, розмір – 160 313,78 гривень, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714». У якості доказу перерахування відповідачеві коштів у розмірі 245 000,00 грн надано меморiальний ордер №567230255 від 22.09.2021 року. грн, у якому вказано, що 245 000,00 грн нібито було перераховано на рахунок НОМЕР_1 . Матеріали судової справи не містять доказів виконання банком умов нібито укладеного кредитного договору. Також скаржник наголошує, що досудова вимога відповідачу не направлялась, а тому в суду немає достатніх законних підстав вважати наявними обов`язкові умови, визначені ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 1050 ЦК України в контексті положення ч. 2 ст. 1054 ЦК України для застосування процедури дострокового повернення кредиту, зокрема його примусового дострокового стягнення в судовому порядку. Передбачений же нібито укладеним кредитним договором строк повернення кредиту ще не настав та спливає лише 22.09.2026 року. Вказана обставина є цілком самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, скаржник зазначає, що ця вимога є необґрунтованою, адже договір укладено між банком та АО «Смарт Лекс», в той же час позовна заява банку направлена до суду за підписом адвоката Михайлової Ю. В. Доказів того, що ОСОБА_2 перебуває у трудових стосунках із АО «Смарт Лекс» матеріали справи не містять, як і не містять акту наданих послуг з боку адвоката та доказів оплати таких послуг з боку позивача.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.01.2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та Акціонерному товариству «Сенс-Банк» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України. 
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 09.01.2026 отримано відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Підодвірним Тарасом Івановичем 19.01.2026 о 10:24:12 год в електронному кабінеті Електронного Суду, що підтверджується довідками.
Апеляційну скаргу з додатками та копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 09.01.2026 отримано Акціонерним товариством «Сенс-Банк» 07.01.2026 о 17:30:31 год та 19.01.2026 о 09:22:48 в електронному кабінеті Електронного Суду, що підтверджується довідками.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Сенс-Банк» не скористалося.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.03.2026 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 18.06.2026 року о 15:40 год.
АТ «Сенс-Банк», ОСОБА_1 та її представник Підодвірний Т.І. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, судові повістки-повідомлення отримали 20.03.2026 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що 22.09.2021 року між ОСОБА_1 і АТ «Альфа Банк» (банк) укладено угоду про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (оферта) №501363306, відповідно до умов якої визначено тип кредиту кредитування рахунку та встановлено відновлювальну кредитну лінію, строк кредитування 60 місяців, сума кредиту 245 000,00 грн, тип кредиту «кредит готівкою», процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій у розмірі 28 % річних, остаточна дата повернення кредиту 22.09.2026. Мета кредиту – погашення кредиту у розмірі 84 686,2 грн за рахунком НОМЕР_3 , відкритого в АТ «ОТР Банк», інші кошти – для власних потреб. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Виконання кредитором своїх зобов`язань, фактична видача позичальнику кредиту та часткове виконання позичальником зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом підтверджені позивачем шляхом наданням до справи розрахунку заборгованості за кредитом у гривні і виписки по рахунку. Судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. При цьому, позичальник допустив неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість згідно з угодою №501363306 від 22.09.21 у розмірі 408 451,62 грн, з яких: 237 081,74 грн – заборгованість за тілом кредиту, 171 369,88 грн – заборгованість за відсотками, яку суд стягнув на користь кредитора.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
За прпиисами ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.09.2021 ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг, зокрема запропонувала банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що підтверджується офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501363306 від 22.09.2021.
Вказана оферта зокрема містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту – 245 000,00 грн, процентна ставка, % річних – 28 %, тип ставки – фіксована, процентна ставка може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди, строк кредиту – 60 місяців. 
Згідно п. 1 оферти, під час користування кредитом ОСОБА_1 пропонує банку надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: за надання кредиту 0.00 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення угоди без ПДВ; за обслуговування (управління) кредиту 0,00 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ.
Пунктом 2 оферти визначено, що датою повернення кредиту є 22.09.2026, для повернення заборгованості за угодою запропоновано використовувати рахунок НОМЕР_1 , відкритий у банку.
Кредит надається позичальнику для: 1) повернення заборгованості за кредитним договором, розмір – 84 686,22 грн, спосіб видачі – переказ коштів на рахунок – НОМЕР_3 , відкритий в АТ «ОТП Банк»; 2) власних потреб, розмір 160 313,78 грн, спосіб видачі – переказ коштів на рахунок – НОМЕР_4 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».
Також вказана оферта містить застереження про те, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування та про те, що акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501363306, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.09.2021 отримав у дату складання цієї оферти.
22.09.2021 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк, в якій зазначила свої персональні дані, зокрема: прізвище, ім`я, по-батькові, дату та місце народження, дані свого паспорта, РНОКПП, адресу проживання та реєстрації, номер мобільного телефону, місце роботи, розмір основного доходу.
Відповідно до п. 2.1.1 вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила акцепт публічної пропозиції та укладення договору між нею та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сайті банку www.alfabank.ua.
Окрім того, до матеріалів справи долучено: графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, який є додатком №1 до угоди про надання кредиту №501363306 від 22.09.2021 та який підписано сторонами – АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . Вказаний графік містить інформацію про дату видачі кредиту та дати платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чисту суму кредиту та суму платежу за розрахунковий період, суму кредиту за договором, проценти за користування кредитом, платежі за супровідні послуги, реальну річну проценту ставку, загальну вартість кредиту; довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб; паспорт споживчого кредиту.
Колегія суддів наголошує, що доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту не є належним доказом погодження ОСОБА_3 умов кредитного договору, укладеного між сторонами, оскільки відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. 11, 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей документ є лише підтвердженням виконання позивачем встановленого законом для кредитодавця обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. 
Більш того, в тексті самого паспорту споживчого кредиту наявне застереження: наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача.
Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація ньому зберігає чинність та є актуальною до 22.09.2021, тобто в день підписання оферти та її акцептування.
Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі №333/5483/20 та від 15 червня 2022 року у справі №383/418/20.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що сторонами погоджено всі істотні умови кредитного договору, адже наведені докази містять істотні умови щодо суми кредиту, дати його видачі, строк надання коштів, розмір процентів та умови кредитування. При цьому, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, при цьому правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Вказаний кредитний договір в частині або в цілому недійсним або неукладеним не визнавався, доказів цього не надано.
Так, позиція сторони відповідача зводиться до того, що кредитний договір між сторонами не укладався з огляду на відсутність акцептування банком пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту, а також відсутність доказів виконання банком умов укладеного кредитного договору в частині перерахування відповідачу грошових коштів.
В той же час, з наданих позивачем доказів вбачається, що оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501363306, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.09.2021 року, додаток №1 до угоди про надання кредиту №501363306 від 22.09.2021 року «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг», довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб, анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» підписані ОСОБА_1 власноручним підписом, вказаного стороною відповідача не спростовано. У п. 2.1.1 анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила акцепт публічної пропозиції та укладення договору між нею та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сайті банку www.alfabank.ua.
Додаток №1 до угоди про надання кредиту №501363306 від 22.09.2021 року «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг», довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб підписані представником АТ «Альфа-Банк» та міститься печатка.
За викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що договір був укладений.
У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. 
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс
Колегія суддів наголошує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №362/3705/20). 
Водночас стандарт доказування «баланс ймовірностей» чи «перевага доказів» не є просто припущенням, заснованим на здогадках або підозрах, він обов`язково має ґрунтуватися на певних доказах та їх оцінці судом. 
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. 
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №752/17604/15-ц (провадження №61-14780св23).
На підтвердження виконання умов кредитного договору щодо перерахування відповідачу кредитних коштів позивач до суду першої інстанції разом з позовною заявою надав меморіальний ордер №567230255 від 22.09.2021, з якого вбачається, що ОСОБА_1 здійснено переказ грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн на рахунок НОМЕР_1 , призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором №501363306 вiд 22.09.2021.
З долучених позивачем до матеріалів справи виписок по особовим рахункам, належних відповідачу ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за період з 22.09.2021 по 22.08.2024 роки вбачається рух грошових коштів та здійснення операцій по карткових рахунках, що свідчить про фактичне користування відповідачем кредитними коштами.
Так, зокрема виписка по рахунку № НОМЕР_1 містить інформацію, що цей рахунок належить ОСОБА_4 , саме про нього зазначено у пункті 2 оферти, в якому вказано, що для повернення заборгованості за угодою запропоновано використовувати рахунок НОМЕР_1 , відкритий у банку. Далі у виписці відображено інформацію про зарахування на рахунок НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн, частина з яких у розмірі 84 686,22 грн спрямовані на рахунок НОМЕР_3 в якості перерахування коштiв за кредитним договором №2034076533 вiд 09.11.2020. 
Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи наявні належні докази існування договірних зобов`язань, які є обов`язковими до виконання кожною із сторін, підтвердження позивачем надання відповідачеві кредитних коштів.
З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 22.09.2021 року по 22.08.2024 року ОСОБА_1 здійснила часткове погашення зобов`язань за кредитним договором №501363306 від 22.09.2021 року в загальній сумі 30 560, 00 грн (23.10.2021 року – 8 000,00 грн, 25.11.2021 року – 7 300,00 грн, 26.11.2021 року – 200,00 грн, 31.12.2021 року – 7 500,00 грн, 31.01.2022 року – 7300,00 грн, 02.02.2022 року – 260,00 грн), що також підтверджується виписками по рахункам НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , та свідчить про прийняття відповідачем умов кредитного договору.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що банк звертається до суду з позовом про дострокове повернення коштів за кредитним договором, тобто предметом позову у справі є як стягнення простроченої заборгованості, що складається з тіла кредиту та відсотків, так і дострокове стягнення суми кредитних коштів.
За змістом пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. 
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
З огляду на те, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит, то на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла – щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Колегія суддів зауважує, що із системного аналізу ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що у справах про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме позивач повинен довести, що умовами договору передбачено право банку у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, і у випадку, якщо умовами договору про споживчий кредит передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, останній зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення і строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
В оцінці цього визначальними є умови кредитного договору. Такий договір є джерелом правового регулювання цивільних відносин між сторонами, який визначає обов`язкові для обох сторін правила поведінки, відмінні від їх законодавчого регулювання.
Умовами акцептованої банком оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501363306 від 22.09.2021 не передбачено право банку вимагати дострокового повернення споживчого кредиту, як і не визначено порядку направлення юридично значимих повідомлень та факт отримання їх позичальником. В оферті зазначено про можливість дострокового припинення угоди лише за умови дострокового повного погашення кредитної заборгованості за угодою. 
Посилання позивача у відповіді на відзив на те, що п.п. 5.1., 5.2.,ч. 5 Розділу 1 Додатку № 5 до договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» передбачено право банку в будь-якому разі вимагати, в тому числі в судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов`язань позичальника за договором, в тому числі угодою, у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обов`язкового платежу за кредитом, колегія суддів не приймає, оскільки як з паперових матеріалів справи та відомостей автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» вбачається, що АТ «Сенс Банк» позовна заява, відповідь на відзив та інші документи подавались через підсистему (модуль) ЄСІТС «Електронний суд». Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції АТ «Сенс Банк» не надано суду доказів на підтвердження викладених обставин, а саме додаток № 5 до договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». У переліку додатків до позовної заяви, та відповіді на відзив не зазначено, додаток № 5 до договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Згідно з даними АСДС «Д-3» до позовної заяви вказаний документ не був долучений. Ні в жодному файлі із додатків не міститься.
Судом встановлено, що 02.04.2024 АТ «Сенс Банк» направив на адресу ОСОБА_4 вимогу про усунення порушень, в якій зазначає, що станом на 25.03.2024 загальна сума заборгованості по кредитному договору №501363306 від 22.09.2021 становить 380 816,91 грн та позичальник зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу.
Факт направлення вказаної вимоги підтверджений належними засобами доказування, а саме фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 02.04.2024, списком згрупованих поштових відправлень АТ «Укрпошта» з описом вкладень та рекомендованими повідомленнями.
В той же час, належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем вказаної вище вимоги про усунення порушень за договором №501363306 позивачем не надано.
Враховуючи, що умовами угоди про надання споживчого кредиту №501363306 не передбачено як обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів, так і не визначено порядок направлення юридично значимих повідомлень та факт їх отримання позичальником, колегія суддів вважає, що банком не дотримано положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим позов у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів з відповідача, строк виконання якого не настав, за угодою про надання споживчого кредиту задоволенню не підлягає.
Так, сторони угоди про надання споживчого кредиту №501363306 узгодили строки повернення кредиту, визначивши, що банк надає позичальнику кредит строком до 22.09.2026 року, а позичальник сплачує відсотки за його користування у розмірі 28,00 % річних, щомісячну суму мінімального платежу 7 628,28 грн.
Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, який є додатком №1 до угоди про надання кредиту №501363306 від 22.09.2021, містить інформацію про те, що сторонами узгоджений графік платежів та визначено сукупну вартість кредиту, в ньому наведені складові частини ануїтетних платежів за кожен місяць на весь строк надання кредиту, дата останнього платежу 22.09.2026 року.
Із позовом до суду позивач звернувся 21.03.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд».
За таких обставин вимога, позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом строк сплати якого станом на 21.03.2025 року не настав (за період з 22.02.2025 року по 22.09.2026 року) задоволенню не підлягає. 
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості та графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, який є додатком №1 до угоди про надання кредиту №501363306 від 22.09.2021 вбачається, що прострочена кредитна заборгованість за тілом кредиту станом на час звернення до суду із позовом, тобто на 21.03.2025 становить 121079,06 грн.
Отже, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №501363306 від 22.09.2021 року, яка підлягає стягненню з неї на користь АТ «Сенс Банк», становить 292448,94 грн, з яких: залишок простроченого кредиту – 121079,06 грн, залишок прострочених відсотків – 171369,88 грн, на що суд першої інстанції уваги не звернув, що має наслідком зміни судового рішення шляхом зменшення розміру стягнутої з відповідача заборгованості з 408 451,62 грн до 278 256,46 грн. 
Посилання скаржника на те, що надана позивачем виписка належним чином не засвідчена не заслуговують на увагу, оскільки додані до позовної заяви документи через підсистему «Електронний Суд» засвідчені належних чином, відповідачем доказів на спростування обставин того, що фахівець АТ «Сенс Банк» ОСОБА_5 не є працівником банку суду не надано.

Щодо суті апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2025 року слід змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» з 408 451,62 грн до 292448,94 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 4901, 42 грн, що підтверджується меморіальним ордером №784516 від 07.03.2025 року.
Оскільки за результатами перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції апеляційним судом встановлено наявність підстав для його зміни в частині зменшення розміру стягнутої заборгованості з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс-Банк», апеляційний суд змінює розподіл судових витрат.
Так, позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс-Банк» підлягають задоволенню частково на 71,60 % (292448,94 грн х 100/408 451,62 грн), тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3509,42 грн (4 901,42 грн. х 71,60/100).
В той же час, відповідач ОСОБА_1 в силу приписів п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, оскільки є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №367211, наявною в матеріалах справи, а тому на виконання приписів статті 141 ЦПК України вказані витрати по сплаті судового збору позивачем слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, апеляційна скарга задоволена частково на 28,40%, то з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1768,40 грн (408451,62 х 1,5 х 1,5 х 0,8 = 6126,77 х 28,40%)
Ураховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає, що Акціонерному товариству «Сенс Банк» підлягає компенсації за рахунок держави судовий у розмірі 1741,02 грн (3509,42 грн – 1768,40 грн) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу до суду першої інстанції позивачем надано договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025, укладений між Акціонерним товариством «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», за умовами п. 3.1 якого замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: 1) за підготовку і подання позовної зави – 375 грн, 2) за отримання рішення суду – 225 грн, 3) комісійну винагороду від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %.
Із матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана представником Акціонерного товариства «Сенс Банк» Михайловою Ю.В., яка діє на підставі довіреності № 023785/25, виданої АТ «Сенс Банк» в особі члена правління Шклярука О.Г., якою уповноважено адвоката Михайлову Ю.В. (договір про надання правової допомоги № 1006 від 28.01.2025 року) представляти інтереси банку, зокрема в судах: місцевих судах (загальних, господарських, адміністративних), апеляційний судах (загальних (з розгляду цивільних і кримінальних справ), господарських, адміністративних) та третейських судах, з правами, які надані законодавством позивачу, відповідачу, третій особі.
Отже, в довіреності 023785/25 зазначено, що Михайлова Ю.В. уповноважена представляти інтереси Акціонерного товариства «Сенс Банк» згідно договору про надання правової допомоги № 1006 від 28.01.2025 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц. 
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20, провадження №14-20цс22). 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). 
У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначалося, що доказів того, що ОСОБА_2 перебуває у трудових стосунках із АО «Смарт Лекс» матеріали справи не містять, як і не містять акту наданих послуг з боку адвоката та доказів оплати таких послуг з боку позивача.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Надавши комплексну оцінку доказам щодо витрат Акціонерного товариства «Сенс Банк» на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, врахувавши часткове задоволення позовних вимог, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (написання позовної заяви, відповіді на відзив); значенням справи для сторони; часом, який міг бути витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); наявністю заперечень сторони відповідача щодо заявлених банком витрат, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви банку та стягнення із ОСОБА_1 на його користь 6000 грн на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
Витрати на професійну правничу допомогу в межа вказаної суми є співмірними зі складністю цієї справи, наданим позивачу адвокатом Михайловою Ю.В., обсягом послуг у суді касаційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Підодвірний Тарас Іванович, задовольнити частково. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», ЄДРПОУ 23494714, з 408 451,62 грн до 273287,11 грн, з яких: 121079,06 грн – заборгованість за тілом кредиту, 152208,05 – заборгованість за відсотками.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», витрат по сплаті судового збору в розмірі 4 901,42 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 32 663,45 грн скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», ЄДРПОУ 23494714, витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати Акціонерному товариству «Сенс Банк», ЄДРПОУ 23494714 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 1741,02 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова