ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року
м. Київ
справа № 741/1681/24
провадження № 61-5921св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ,
заінтересовані особи:  ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Кутуков Сергій Олександрович, на рішення Носівського районного суду Чернігівської області у складі судді Ляшка P. C. від 16 грудня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду у складі колегії суддів: 
Онищенко О. І., Скрипки А. А., Шарапової О. Л., від 31 березня 2026 року, і виходив з такого.
Зміст заявлених позовних вимог 
1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи: 
ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
2. Свої вимоги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , мотивувала тим, що ОСОБА_4 є її рідним дядьком по лінії матері, який проживав з нею та її матір`ю ОСОБА_2 (своєю сестрою) у їхньому будинку, хоча мав свій власник будинок поруч.
3.  ОСОБА_1 вказувала, що її батько фактично ніякої участі у її житті не приймає, навпаки сам потребує стороннього догляду і утримання, оскільки йому встановлено інвалідність 2 групи з дитинства по зору. Згідно з доводами заявниці, її вихованням і утриманням займався дядько, перераховуючи своє грошове забезпечення військовослужбовця. Він залишив усе своє майно їй, склавши заповіт. Метою встановлення фактів проживання однією сім`єю вказала отримання статусу сім`ї загиблого військовослужбовця та набуття права на відповідне соціальне забезпечення, в тому числі отримання пенсії по втраті годувальника.
4. З урахуванням зазначеного, заявниця просила: встановити факт проживання її та її матері однією сім`єю з ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт її перебування на утриманні дядька ОСОБА_4 . 
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
5. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2025 року заяву задоволено частково. 
6. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_1 , 
 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її матір`ю ОСОБА_2 .
7. У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
8. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі наданих доказів та показань, наданих у судовому засіданні, є повністю доведеним факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_2 . Також суд дійшов висновку, що заявниця та її представники не довели належними, допустимими та достовірними доказами, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_4 .
Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції
9. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2026 року апеляційні скарги Міністерства оборони України, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , задоволено частково.
10. Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2025 року в частині вирішених вимог заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасовано.
11. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат за апеляційний розгляд справи.
12. Постанова апеляційного суду мотивована тим, щонадані заявницею докази з метою підтвердження її спільного проживання із загиблим дядьком у своїй сукупності не доводять факту спільного проживання, ведення 
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, придбання померлим майна в інтересах сім`ї та інших обставин, на підставі яких можливо було б встановити, що ОСОБА_4 був членом сім`ї ОСОБА_1 . Окрім зазначеного, заявниця просила встановити факт спільного проживання трьох осіб, однією з яких є її матір. Однак сама ОСОБА_2 , яка є дієздатною особою, до суду з такими вимогами не зверталася, а тому відсутні підстави стверджувати, що її донька ОСОБА_1 , яка до того ж є неповнолітньою, уповноважена заявляти вимоги в інтересах своєї матері.
13. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд виходив з того, що неповнолітня заявниця ОСОБА_1 має батьків, які не позбавлені щодо неї батьківських прав, на яких чинним законодавством покладено обов`язок утримання дитини, тому відсутні підстави для висновку, що матеріальна допомога дядька дитини є для неї основним засобом для існування. Надані ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , та досліджені судом докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що заявниця перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_4 .
Узагальнені доводи касаційної скарги
14. 30 квітня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Кутуков С. О., засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2026 року в повному обсязі, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2025 року скасувати в частині відмови у встановлення факту її перебування на утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити відповідний факт, в іншій частині рішення суду першої інстанції змінити та зазначити, що ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав однією сім`єю з племінницею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на момент загибелі, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 .
15. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 569/4466/23, 
від 05 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24 (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України).Також вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 70 Цивільного процесуального кодексу України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) та зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
16. У касаційній скарзі заявницявказує, що у порушення вимог статті 294 ЦПК України, суд першої інстанції не витребував інформацію (що містить банківську таємницю), яка необхідна для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а переклав цей обов`язок на сторону заявниці, завідомо знаючи про неможливість її надання. У справах окремого провадження суд уповноважений збирати докази для сприяння заявникам, повинен допомогти заявнику, а не перешкоджати йому. Колегія суддів апеляційного суду у судовому засіданні зауважила, що перераховані на рахунок матері заявниці кошти є незначними, що не може свідчити про утримання неповнолітньої дитини. Проте такі висновки є виключно індивідуальними, зроблені без урахування потреб неповнолітньої заявниці у сільській місцевості. 
17. На думку заявниці, суд апеляційної інстанції не сприяв, а активно перешкоджав у збиранні доказів. Суд апеляційної інстанції витребував з власної ініціативи інші докази - відомості про доходи ОСОБА_2 , тобто діяв на шкоду заявниці, для спростування її доводів, а не встановлення істини у справі. 
18. Дійшовши висновку про те, що заявниця має батька, який не позбавлений батьківських прав, суди не врахували, що він є інвалідом другої групи з дитинства, тобто сам потребує сторонньої допомоги. Водночас судами було встановлено, що батько заявниці - ОСОБА_3 фактично жодної участі у житті дочки не приймає, її вихованням та утриманням не займається. 
19. Заявниця стверджує, що у порушення статей 69, 70, 76, 234 ЦПК України суд першої інстанції, а також апеляційний суд безпідставно та необґрунтовано відмовляли у задоволенні клопотань про допит у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 . Висновок суду про можливу зацікавленість свідка є лише хибним припущенням суду. 
20. Судом апеляційної інстанції безпідставно не враховано подані заявницею докази, а також показання свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були допитані у суді першої інстанції під присягою і з попередженням про кримінальну відповідальність.
21. У касаційній скарзі заявниця також зазначає, що вона не просила та не заявляла про встановлення факту проживання її матері та її дядька. Вона просила встановити факт саме її проживала, з визначенням кола осіб, з якими вона проживала однією сім`єю. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
22. Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 741/1681/24.
23. Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2026 року справу 
призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
24. У поданому відзиві на касаційну скаргу Міністерство оборони України вважає доводи касаційної скарги безпідставними, необґрунтованими, такими, що не спростовують правильного по суті в нескасованій частині рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, які під час розгляду справи належним чином дослідили наявні у матеріалах справи докази. За поданими документами неможливо встановити, чи є племінниця загиблого особою, що перебував на утриманні ОСОБА_4 . Крім цього, за поданими документами ОСОБА_1 неможливо встановити, що вона проживала разом зі своїм дядьком, вела з ним спільне господарство і мала взаємні права та обов`язки, оскільки у неї є батьки, які повинні про неї турбуватися та утримувати до повноліття.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25.  ОСОБА_4 і ОСОБА_8 є рідними братом та сестрою, батьки яких померли.
26.  ОСОБА_4 двічі перебував у зареєстрованих шлюбах, які розірвані 
06 лютого 2003 року та 24 листопада 2018 року.
27.  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою 
ОСОБА_2 і відповідно племінницею ОСОБА_4 .
28. Згідно з довідками виконавчого комітету Мринської сільської ради і Мринського ліцею Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 01 серпня 2023 року, ОСОБА_3 не проживає зі своєю донькою ОСОБА_1 , батько не брав участі у вихованні доньки, не відвідував батьківських зборів, не цікавився успішністю та поведінкою, не цікавився забезпеченістю шкільним приладдям та шкільним одягом.
29.  ОСОБА_3 має інвалідність другої групи з дитинства по зору безстроково.
30. Відповідно до довідки Носівського районного суду Чернігівської області № 22 від 01 серпня 2023 року ОСОБА_2 із заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_1 до суду не зверталась.
31. 25 серпня 2023 року виконавчим комітетом Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області на підставі акту про фактичне місце проживання видано довідку про те, що ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а постійно проживав однією сім`єю з сестрою ОСОБА_2 та племінницею ОСОБА_1 до прийняття на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_6 в 
2022 році (14 січня 2022 року) за адресою: АДРЕСА_2 .
32. Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 
(по стройовій частині) № 79 від 20 березня 2023 року виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку із загибеллю (смертю) капітана військової служби за контрактом ОСОБА_4 .
33. Сповіщенням сім`ї № 18 від 30 березня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомлено ОСОБА_2 про те, що її брат капітан ОСОБА_4 загинув 
ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні обов`язків військової служби, поблизу населеного пункту Підгородне Донецької області, виконуючи бойові завдання, пов`язані із захистом Батьківщини.
34. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 198 від 11 травня 2023 року визнано, зокрема, загибель командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 такою, що сталась під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, пов`язаною із захистом Батьківщини; визнано, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та статті 161 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
35. 20 липня і 28 вересня 2023 року державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області на ім`я ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: дві земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що належали спадкодавцю ОСОБА_4 ; вклад у розмірі 36,23 грн з відповідними відсотками та грошові кошти, що знаходяться на його карткових рахунках, а саме: із залишком коштів у розмірі 71 790,43 грн, із залишком коштів у розмірі 11,14 грн, що знаходяться на рахунку ОСОБА_4 в АТ КБ «ПриватБанк».
36. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2024 року у справі № 741/1425/23 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 81,6 кв. м, житловою площею 41,5 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
37. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, № 4/д від 09 лютого 2024 року документи ОСОБА_2 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_1 - племінниці загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 у період дії воєнного стану капітана ОСОБА_4 , повернуто на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги.
38. Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які проходили військову службу разом з ОСОБА_4 , у письмових поясненнях повідомили, що останній постійно наголошував, що проживає однією сім`єю зі своєю сестрою ОСОБА_2 та її донькою - своєю племінницею ОСОБА_1 за однією адресою та куди він їздив за першої нагоди під час служби, усі свої заощадження він передавав або перераховував племінниці, бо батько дитиною не займається, а сестра живе без чоловіка. Свідки неодноразово бували у ОСОБА_4 із сестрою вдома, де явно видно їх спільний побут. Під час відвідин домівки ОСОБА_4 наголошував, що племінниця йому як рідна донька, а також займався вирішенням усіх її особистих справ у навчанні та вихованні, постійно її підтримував, завжди наполягав, що хоче, щоб усе його майно, знання та досягнення перейшли ОСОБА_1 .
39. Допитані судом першої інстанції свідки повідомили, що сестра і племінниця були ріднею ОСОБА_4 , він підтримував, допомагав племінниці.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
40. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
41. Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
42. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
43. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
44. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
45. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
46. Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)
47. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
48. У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
49. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
50. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження 
№ 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
51. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
52. Такими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду 
в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження 
№ 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження 
№ 11-150апп23).
53. Судами встановлено, що ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_1 зверталася до Міністерства оборони України за призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 . Однак комісія Міністерства оборони України дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги, оскільки за поданими документами неможливо установити, чи є племінниця ( ОСОБА_1 ) загиблого військовослужбовця ( ОСОБА_4 ) непрацездатною (особою з інвалідністю) та чи перебувала вона на його утриманні, що підтверджується копією витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 лютого 2024 року № 4/д.
54. У справі, яка є предметом перегляду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , просила суд встановити факт проживання однією сім`єю її, її матері та ОСОБА_4 , який загинув 
ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити факт її перебування на утриманні дядька ОСОБА_4 . 
55. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявниця вказувала, що встановлення вказаних фактів необхідне їй для отримання статусу сім`ї загиблого військовослужбовця та набуття права на соціальне забезпечення, у тому числі отримання пенсії по втраті годувальника, а також одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих (померлих) захисників і захисниць України, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
56. Згідно з частиною першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.
57. Відповідно до частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби (1); смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби (2); загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві (3) та інших випадках.
58. Право на вказану одноразову грошову допомогу регламентовано також пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
59. Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції станом на час загибелі військовослужбовця) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
60. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
61. Відповідно до частин третьої та четвертої вказаної вище статті права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом 
і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
62. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року 
у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
63. Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц.
64. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 383/821/22 (провадження № 61-5935св23) зазначено, що предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав 
та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 СК України, усиновлення, 
а також на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
65. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду 
від 27 березня 2024 року у справі № 344/6751/22, провадження № 61-671св23.
66. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31 цього Закону).
67. Статтею 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
68. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
69. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
70. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення
для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
71. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування
(частина перша статті 77 ЦПК України).
72. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
73. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
74. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку
про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
75. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
76. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_2 , та ухвалюючи у цій частині нове судове рішення про відмову у встановленні вказаного факту, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказах, обґрунтовано виходив з того, що заявницею не було надано достовірних і достатніх доказів, які б безспірно свідчили про проживання її дядька з нею та її матір`ю.
77. Заявницею не було надано достатніх доказів на підтвердження того, що вона, її мати із загиблим ОСОБА_4 вели спільне сімейне господарство, мали спільний бюджет, утримували житлове приміщення, мали домовленість про порядок користування будинком та земельною ділянкою.
78. На підтвердження факту спільного проживання разом зі своїм дядьком заявниця надала, зокрема, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копії витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 , копії сповіщення про загибель військовослужбовця, копію довідки про безпосередню участь військовослужбовця у заходах забезпечення оборони України, копію свідоцтв про народження ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , копії свідоцтв про укладення і розірвання шлюбу, копії свідоцтв про смерть ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , копію довідки про фактичне місце проживання, копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом.
79. Аналізуючи у сукупності зміст вказаних доказів, апеляційний суд виходив з того, що вони не доводять факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, придбання майна для спільного користування.
80. Посилання заявниці у касаційній скарзі на довідку Мринського ліцею Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 01 серпня 2023 року № 59/01-10 та довідку Виконавчого комітету Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 01 серпня 2023 року № 281/03-08, не підтверджують достовірно факт її спільного проживання із загиблим ОСОБА_4 , а стосуються її батька ОСОБА_3 , його участі у вихованні дитини.
81. Посилання заявниці на акт про фактичне місце проживання ОСОБА_4 
від 25 серпня 2023 року, складений комісією у складі депутата Мринської сільської ради Ікальчик Г. Ф., заступника сільського голови з виконавчої діяльності Байди Д. О. та в. о. начальника відділу соціального захисту населення Савченка В. О., у присутності осіб: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , також не може свідчити про сукупність обставин, які визначають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 СК України. У вказаному акті не вказано період спільного проживання ОСОБА_4 із заявницею. 
82. Судом апеляційної інстанції також враховано, що непрямі покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
83. Таким чином відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення спільного проживання, апеляційний суд дійшов мотивованого висновку про те, що надані заявницею докази достовірно не підтверджують, що вона тривалий час проживала із своїм рідним дядьком ОСОБА_4 до моменту призову останнього на військову службу, не підтвердила, що вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права й обов`язки, утримували житло, несли спільні витрати.
84. Мати заявниці самостійних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з рідним братом не заявляла.
85. Щодо перебування заявниці на утриманні дядька слід зазначити наступне.
86. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20) зазначено, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
87. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
88. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
89. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у змісті постанов від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.
90. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , в частині встановлення факту перебування на утриманні її дядька ОСОБА_4 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши надані свідками покази та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив з того, що заявниця, не надала достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування на повному утриманні дядька, одержання від нього допомоги, яка була б саме постійним і основним джерелом засобів для існування, а доводи касаційної скарги не спростовують такого висновку судів попередніх інстанцій.
91. Згідно статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. 
92. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. 
93. Відповідно до статті 199 СК України виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, а саме: якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. 
94. Зміст вказаних положень сімейного законодавства свідчить про те, що заявницю до досягнення повноліття або продовження навчання, зобов`язані утримувати батьки. 
95. Судами встановлено, що заявниця ОСОБА_1 має матір - 
ОСОБА_2 , з якою вона проживає, а також батька - ОСОБА_3 , з яким 
ОСОБА_2 в шлюбі не перебуває. Батьки заявниці батьківських прав щодо неї не позбавлені, зобов`язанні її утримувати до досягнення повноліття, або закінчення навчання.
96. Також було встановлено, що мати заявниці ОСОБА_2 у період з січня 2021 року по грудень 2022 року працювала в АТ «Укртрансгаз» і отримувала заробітну плату.
97. З урахуванням зазначеного, враховуючи що неповнолітня заявниця ОСОБА_1 має батьків, які не позбавлені щодо неї батьківських прав, на яких чинним законодавством покладено обов`язок утримання дитини, відсутні підстави стверджувати, що матеріальна допомога дядька дитини була для неї основним засобом для існування.
98. Судами попередніх інстанцій також було надано належну оцінку банківській виписці по банківському рахунку (картка № НОМЕР_2 ), згідно з якою на інших рахунок зараховувалися грошові кошти. У вказаній виписці відсутня інформація щодо власника карти чи рахунку, призначення переказів та осіб, які їх здійснювали. Вказана виписка не свідчить про те, що перекази грошових коштів здійснені ОСОБА_4 на утримання своєї племінниці.
99. Колегія суддів вважає безпідставність доводів касаційної скарги про неврахування наявних у матеріалах справи доказів та показань свідків, вважає, що суди попередніх інстанцій оцінили докази у їх сукупності.
100. Слід також зауважити, що порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини першої та другої якої під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
101. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
102. Зміст вищевказаної норми дає підстави для висновку про наявність у суду саме права, а не обов`язку із витребування необхідних доказів при вирішенні справ окремого провадження.
103. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд, за загальним правилом, за власною ініціативою не може збирати докази (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
104. Отже апеляційний суд обґрунтовано вважав відсутніми підстави для задоволення заяви  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі. Однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
105. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявниця послалася в обґрунтування доводів касаційної скарги.
106. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
107. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
108. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Кутуков Сергій Олександрович, залишити без задоволення.
2. Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2025 року у нескасованій за результатами апеляційного перегляду частині та постанову Чернігівського апеляційного судувід 31 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий 	Є. В. Синельников 	
Судді 	О. М. Осіян  Н. Ю. Сакара 	
	В. В. Сердюк	
		
	В. В. Шипович