Справа № 650/3692/24
 
провадження № 2/650/995/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
05 травня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області 
в складі: головуючого – судді Сікори О.О.,
за участю секретаря – Завістовської Л.А.,
представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200522456 від 05 травня 2016 року; стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за цим договором у загальному розмірі 44 664,34 грн, яка складається із заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 838,82 грн, інфляційних втрат у розмірі 12 136,23 грн та 3 % річних у розмірі 2 689,29 грн; а також стягнути судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 05 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_2 укладено угоду № 200522456 щодо кредитування.
За умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 081,22 грн зі строком користування з 05 травня 2016 року до 05 травня 2018 року, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у визначений договором строк та сплатити проценти за користування кредитом.
20 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними позичальниками з Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів за лотом № GL16N618071, проведених 15 червня 2020 року.
Представник позивача зазначив, що належність Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» як кредитора за відповідними кредитними договорами підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16. Додатком до договору відступлення права вимоги є реєстр кредитних договорів, а до позовної заяви додано витяг із додатку № 1 до договору № 7_БМ, у якому містяться відомості щодо кредитного договору відповідача та суми заборгованості.
23 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, після чого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. У зв`язку із цим управління банком перейшло до Фонду, який мав право передати право грошової вимоги за кредитними договорами іншій особі без отримання згоди боржника.
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач належним чином не виконала обов`язок щодо повернення кредиту та сплати процентів. Станом на 14 червня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 29 838,82 грн, з яких 10 926,58 грн - заборгованість за кредитом, 18 912,24 грн - заборгованість за процентами.
Також представник позивача послався на те, що внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував передбачені статтею 625 ЦК України платежі, а саме 3 % річних у розмірі 2 689,29 грн та інфляційні втрати у розмірі 12 136,23 грн. Загальна сума вимог з урахуванням цих нарахувань становить 44 664,34 грн.
Щодо позовної давності представник позивача зазначив, що право вимоги за кредитними договорами Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» тривалий час було предметом судового спору у справі № 910/11298/16. У межах цього спору розглядалося питання застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», а також подальшого відступлення прав вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» зобов`язано передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» за відповідними договорами факторингу та актами приймання-передачі.
Оригінали кредитних документів, щодо яких право вимоги було відступлено на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, не були передані позивачу одразу після укладення договору. На примусове виконання постанови суду приватним виконавцем були відкриті виконавчі провадження щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», а оригінали документів позивач отримав лише на початку 2023 року.
Представник позивача вказав, що фактична відсутність документів, які стосувалися кредитної угоди, унеможливлювала своєчасне звернення до суду із позовом. Лише після отримання цих документів позивач почав вживати заходів для захисту свого права, зокрема направив відповідачу претензію та звернувся до суду з цим позовом.
Крім цього, представник позивача послався на продовження строків позовної давності під час дії карантину, встановленого у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, а також на положення пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строків, визначених статтями 257-259 ЦК України, на період дії воєнного стану.
З огляду на викладене представник позивача вважає, що строк позовної давності підлягає поновленню, а заявлена заборгованість - стягненню з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у повному обсязі.
У додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда».
Цією постановою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» зобов`язано передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» за договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актами приймання-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Також визнано відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав, зокрема прав вимоги до боржників, перелік яких був зазначений у відповідних реєстрах прав вимоги.
Крім цього, постановою суду визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», а також визнано відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав, зокрема прав вимоги до боржників за відповідними кредитними договорами.
Представник позивача зазначив, що за договором № 7_БМ від 20 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуло усі права кредитора за основними договорами в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» є належним кредитором за кредитним договором № 200522456 від 05 травня 2016 року, укладеним з ОСОБА_2 .
ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» не є належним кредитором за цим кредитним договором, оскільки правочин, на підставі якого воно могло заявляти про набуття прав вимоги, визнано недійсним з моменту його укладення. Тому виконання відповідачем зобов`язання на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», на переконання представника позивача, не є належним виконанням зобов`язання перед дійсним кредитором.
Представник позивача вказав, що якщо Веселовська В.М. здійснювала оплату коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», вона має право звертатися до цієї юридичної особи з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів. Разом з тим така оплата не звільняє відповідача від виконання зобов`язання за кредитним договором № 200522456 від 05 травня 2016 року перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс».
Також представник позивача зазначив, що відповідач додала довідку про погашення заборгованості у повному обсязі, однак у цій довідці не зазначено суму погашення кредиту та не надано належних доказів сплати коштів саме за кредитним договором № 200522456, зокрема квитанцій про перерахування коштів від ОСОБА_2 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».
Окремо представник позивача послався на те, що нікчемність договору факторингу між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» була встановлена ще наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» від 30 травня 2016 року № 37, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» не могло набути прав вимоги за кредитним договором відповідача.
З огляду на викладене представник позивача вважає, що факт можливої оплати коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» не підтверджує належного виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором та не є підставою для відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс».
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що відповідач виконала свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Заборгованість була сплачена на користь фінансової компанії, яка на той час повідомила відповідача про наявність у неї права вимоги та прийняла виконання за кредитним договором.
Після здійснення оплати відповідач отримала довідку про повне погашення заборгованості та закриття договору, тому обґрунтовано вважала свої зобов`язання припиненими. Представник відповідача вказав, що спір між фінансовими компаніями щодо належності права вимоги не може покладати на відповідача обов`язок повторно сплачувати ту саму заборгованість, оскільки вона діяла добросовісно і виконала зобов`язання перед особою, яка прийняла платіж як кредитор.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. У матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності.
З огляду на викладене, а також враховуючи реалізацію представником позивача свого процесуального права не брати участь у судовому засіданні, суд відповідно до статті 223 ЦПК України дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника позивача.
Суд встановив, що 05 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_2 укладено угоду № 200522456 щодо кредитування.
За умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 081,22 грн зі строком користування з 05 травня 2016 року до 05 травня 2018 року, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у визначений договором строк та сплатити проценти за користування кредитом.
23 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, після чого розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації.
19 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» був укладений договір факторингу № 1905, на підставі якого останнє товариство вважало себе таким, що набуло права вимоги до позичальників банку. У подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» уклало договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».
20 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув права вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський».
Із наданого позивачем витягу з додатку до договору № 7_БМ вбачається, що до переліку кредитних договорів, права вимоги за якими були відступлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», включено кредитний договір № 200522456 від 05 травня 2016 року, укладений із ОСОБА_2 .
Позивач зазначає, що станом на 14 червня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 29 838,82 грн, з яких 10 926,58 грн - заборгованість за кредитом, 18 912,24 грн - заборгованість за процентами. Крім того, позивач нарахував 3 % річних у розмірі 2 689,29 грн та інфляційні втрати у розмірі 12 136,23 грн. Загальна сума заявлених до стягнення вимог становить 44 664,34 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда». Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» зобов`язано передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» за договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актами приймання-передачі.
Цією ж постановою визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-які майнові права, зокрема права вимоги до боржників, перелік яких був зазначений у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та відповідних реєстрах прав вимоги. Також визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», і визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-які майнові права, зокрема права вимоги до боржників за відповідними кредитними договорами.
Разом з тим відповідач на підтвердження своїх заперечень надала оригінал довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» від 18 грудня 2017 року.
Із цієї довідки вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» повідомило ОСОБА_2 про те, що станом на 18 грудня 2017 року заборгованість за кредитним договором № 200522456 від 05 травня 2016 року погашена в повному обсязі, а договір закритий. У довідці зазначено прізвище, ім`я та по батькові відповідача, її реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і дату кредитного договору, а також первісного кредитора - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський».
Отже, надана відповідачем довідка стосується саме того кредитного договору, за яким позивач просить стягнути заборгованість у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона - боржник зобов`язана вчинити на користь другої сторони - кредитора певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
За змістом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в тому обсязі та на тих умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Із наведених норм вбачається, що новий кредитор не може набути більший обсяг прав, ніж мав первісний кредитор. Тому сам факт укладення договору про відступлення права вимоги та включення певного кредитного договору до реєстру боржників не є самостійною і достатньою підставою для стягнення коштів із боржника. Позивач повинен довести не лише факт переходу до нього права вимоги, а й існування невиконаного грошового зобов`язання відповідача на момент звернення до суду.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За статтями 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, наявних у справі.
Суд враховує, що позивач посилається на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 як на підтвердження належності йому прав кредитора за кредитними договорами Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський».
Разом із тим зміст цієї постанови не звільняє позивача від обов`язку довести, що за конкретним кредитним договором № 200522456 від 05 травня 2016 року на час звернення до суду існувала непогашена заборгованість ОСОБА_2 .
Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, за яким питання належного чи неналежного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором, право вимоги за яким передавалося за договором відступлення, підлягає дослідженню саме у межах спору про стягнення заборгованості. Відтак у цій справі суд повинен оцінити не лише документи про відступлення права вимоги, а й заперечення відповідача про виконання кредитного зобов`язання.
Надана відповідачем довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» від 18 грудня 2017 року є письмовим доказом, який містить відомості щодо предмета доказування, а саме щодо припинення заборгованості за кредитним договором № 200522456 від 05 травня 2016 року. Цей доказ подано в оригіналі, його зміст прямо стосується спірного кредитного договору та відповідача.
Позивач не надав доказів, які б спростовували факт видачі цієї довідки, її належність до спірного кредитного договору або недостовірність зазначених у ній відомостей про повне погашення заборгованості. Також матеріали справи не містять доказів того, що після 18 грудня 2017 року за кредитним договором № 200522456 виникла нова або інша заборгованість відповідача.
Посилання позивача на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» не було належним кредитором, саме по собі не є достатньою підставою для стягнення з відповідача тієї самої заборгованості повторно. Для вирішення спору має значення не лише подальша правова оцінка договорів факторингу між фінансовими компаніями, а й поведінка боржника та наявність доказів виконання ним зобов`язання.
На момент отримання довідки від 18 грудня 2017 року відповідач мала документальне підтвердження від фінансової компанії про закриття кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. За таких обставин відповідач обґрунтовано вважала, що її зобов`язання за кредитним договором припинене.
Суд виходить із того, що цивільне законодавство не допускає покладення на боржника обов`язку повторно виконувати одне й те саме грошове зобов`язання за відсутності належних і переконливих доказів існування непогашеного боргу. Спір між фінансовими компаніями щодо належності права вимоги не може автоматично створювати для відповідача обов`язок повторної сплати кредитної заборгованості, якщо у справі наявний письмовий доказ про її погашення, а позивач не довів протилежного.
При цьому суд не ставить під сумнів загальну можливість переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» прав вимоги за кредитними договорами Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський». Однак у цій справі предметом доказування є не лише факт укладення договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, а й наявність у відповідача непогашеного боргу за конкретним кредитним договором.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості ґрунтується на відомостях, зафіксованих у додатку до договору про відступлення права вимоги, та не спростовує довідку про повне погашення заборгованості, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» 18 грудня 2017 року. Саме лише зазначення суми заборгованості у реєстрі кредитних договорів не підтверджує безумовно, що відповідач фактично не виконала зобов`язання, особливо з урахуванням наданого нею документа про закриття договору.
Позивач не надав належних доказів руху коштів за кредитним договором, які б дозволяли встановити, що після видачі довідки від 18 грудня 2017 року у відповідача залишалася непогашена заборгованість у заявленому розмірі. Також позивач не довів, що відомості про погашення заборгованості, зазначені в довідці, є помилковими або такими, що не відповідають фактичним обставинам.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами існування у ОСОБА_2 непогашеної заборгованості за кредитним договором № 200522456 від 05 травня 2016 року.
Оскільки вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення основної заборгованості, а наявність непогашеного грошового зобов`язання відповідача судом не встановлена, підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат також відсутні.
Щодо заяви позивача про поновлення строку позовної давності суд зазначає, що питання позовної давності має правове значення у разі встановлення порушеного права, яке підлягає судовому захисту. Оскільки позивач не довів наявності непогашеної заборгованості відповідача за кредитним договором, підстави для задоволення позову відсутні незалежно від оцінки поважності причин пропуску строку позовної давності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 – 265, 279 ЦПК України, та враховуючи наведені положення цивільного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.
Судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у зв`язку з розглядом справи, покласти на позивача.
Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 12 травня 2026 року.

Суддя:           О.О. Сікора