ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2026  м.Дніпро справа №904/6338/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
з секретарем судового засідання Кахикало А.С.
за участю представника позивача:Сікорська О.В., самопредставництво
розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026 (суддя Манько Г.В.) у справі 
за позовом Криворізької міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП»
про стягнення 428 069 грн 88 коп.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовної заяви.
Криворізька міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» 362 598 грн 18 коп., що складають суму заборгованості з орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:06:249:0014 по вул. Волонтерів, 64а/1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської обл. за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 та 65 471 грн 70 коп. пені за загальний період з 02.03.2024 до 31.08.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди земельної ділянки у частині внесення орендної плати за користування земельною ділянкою.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026 повністю задоволено позовні вимоги позивача, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» на користь Криворізької міської ради заборгованість з орендної плати за договором оренди земельної ділянки №2022505 від 22.12.2022 у розмірі 362 598 грн 18 коп., пеню у сумі 65471 грн 70 коп. та судовий збір у розмірі 5136 грн 84 коп.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди земельної ділянки №2022505 від 22.12.2022 зареєстрований у Державному реєстрі речових прав та не припинив свою дію на час ухвалення рішення. Матеріалами справи підтверджено розмір заборгованості з орендної плати з 01.01.2024 до 31.12.2024 у розмірі 362 598 грн 18 коп. Доказів сплати відповідачем не надано.
Пунктами 8, 9, 11 Договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем незалежно від результатів його діяльності, а орендар самостійно обчислює та декларує суму щороку. Пункт 287.3 статті 287 Податкового кодексу України зобов`язує платника самостійно сплачувати плату за землю щомісяця протягом 30 календарних днів після закінчення звітного місяця. Виставлення рахунків умовами договору та законом не передбачено.
Пунктом 13 договору передбачено, що термін нарахування пені не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, і встановлюється від першого дня прострочення до дня погашення включно. Це не суперечить частині 6 статті 232 Господарського кодексу України, яка допускає інше регулювання договором питань строку нарахування пені.
З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (продовження строків на період карантину з 12.03.2020 до 30.06.2023) та пункту 19 тих же положень (зупинення перебігу позовної давності на строк воєнного стану з 24.02.2022), а також Закону України №4434-IX від 14.05.2025, позовна давність позивачем не пропущена.
Суд не прийняв заперечення відповідача щодо форс-мажору, оскільки відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» належним документом є сертифікат Торгово-промислової палати України, виданий за зверненням конкретного суб`єкта. Такого сертифіката відповідачем не надано. Загальний лист ТПП від 28.02.2022 цього не замінює.
В матеріалах справи відсутні належні докази неможливості користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, власником якого є відповідач. Посилання на статтю 762 Цивільного кодексу України відхилено саме з цієї підстави.
Суд врахував, що факт систематичного невиконання відповідачем договірних зобов`язань підтверджується рішеннями у справах №904/476/24 та №904/5472/24, що набрали законної сили.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
13.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “ІСІ ГРУП” подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026, у якій просить повністю скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник послався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не надано належних доказів, які б надали можливість відповідачу належним чином виконувати свої зобов`язання в частині розрахунків за договором оренди земельної ділянки №2022505 від 22.12.2022, оскільки позивач не виставляв відповідачу рахунки, що позбавляло останнього можливості сплачувати орендну плату. На переконання відповідача відсутність рахунків свідчить про ненастання строку оплати, а тому права позивача порушено не було, що унеможливлює задоволення позовних вимог. На обґрунтування цього доводу скаржник посилається на Інструкцію про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджену постановою Правління НБУ від 29.07.2022 №163, а також на приписи частини 2 статті 9 Закону України №996 від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Також у скарзі йдеться про те, що складовою розрахунку розміру орендної плати за землю у 2024 році є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.11.2022 №12406/301301-22. За твердженням апелянта, витяг складається на основі розрахованих у встановленому порядку показників (коефіцієнтів), які визначені у технічній документації, що затверджується рішенням відповідної міської ради. У даному випадку, відповідна технічна документація позивачем до позовної заяви не додана, що ставить під сумнів розрахунок розміру орендної плати за землю за 2024 рік.
Крім того, скаржник посилається на частину 6 статті 232 Господарського кодексу України (який був чинним у спірному періоді), згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У даному випадку, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що період нарахування пені майже у три рази перевищує встановлений чинним законодавством шестимісячний строк. Апелянт вважає, що судом також неправомірно відмовлено у застосуванні строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені за прострочення орендної плати за землю у розмірі 65 471 грн 70 коп. (виходячи з положень частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).
Скаржник вказує на те, що Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами як для суб`єктів господарювання, так і для населення. Однак судом першої інстанції не враховано, що основним видом економічної діяльності підприємства відповідача є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код 46.71), у той час як через постійні обстріли з боку російської армії українські міста та цілі області неодноразово, протягом спірного 2024 року, стикалися з дефіцитом палива. Зруйновані дороги, пошкоджені нафтобази та АЗС - все це обмежувало постачання нафтопродуктів. Зазначена обставина, за твердженням скаржника, є загальновідомою та прямо вплинула на спроможність своєчасно проводити розрахунки з позивачем.
Короткий зміст та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про безпідставність тверджень Товариства щодо необхідності виставлення рахунків та дотримання порядку проведення розрахунків, регламентованого Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Правління НБУ від 29.07.2022 №163. Необхідний порядок проведення розрахунків регламентовано умовами договору, укладеного між сторонами, та нормами Податкового кодексу України. Зокрема, умовами договору оренди земельної ділянки №2022505 від 22.12.2022 встановлено, що відповідач самостійно обчислює суму орендної плати щороку станом на 01 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подає відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік. У листі органу податкової служби від 21.10.2025, що доданий до позовної заяви, зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» визначає податкові зобов`язання за земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:06:249:0014, проте їх не сплачує.
Щодо витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель позивач зазначає, що до позовної заяви долучено копію витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 04.11.2022 №12406/301-22, відповідно до якого, з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2022 та 2023 роки (1,15 та 1,051) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:249:0014 у 2024 році становить 12 086 605 грн 97 коп. (10 000 087,68 *1,15 * 1,051). Визначення орендної плати із застосуванням відомостей, які зазначені у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок підтверджена висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17.
Щодо форс-мажорних обставин позивач наголошує, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається відповідач, не є сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Настання форс-мажорних обставин не є підставою для автоматичного невиконання стороною зобов`язання. Запровадження на території України воєнного стану не є належною підставою для звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» від виконання договірних зобов`язань в частині сплати орендної плати.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач), суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, надати докази сплати судового збору у встановленому порядку у сумі 599 грн 76 коп.
25.02.2026 апелянтом подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами їх усунення, надано платіжну інструкцію №17933 від 24.02.2026 про сплату судового збору на суму 600 грн 00 коп.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026, витребувано матеріали справи №904/6338/25 з Господарського суду Дніпропетровської області. 
09.03.2026 на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 надійшли матеріали справи №904/6338/25.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026 призначено у судовому засіданні29.04.2026 о 15 год 15 хв.
29.04.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
22.12.2022 Криворізькою міською радою (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» (орендарем) укладено договір оренди земельної ділянки №2022505 (далі – договір), відповідно до пункту 1 якого орендодавець на підставі рішення Криворізької міської ради від 30.11.2022 №1578 «Про поновлення (продовження) договорів оренди землі» надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення - за цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами (11.01) для розміщення асфальтного заводу, з кадастровим номером 1211000000:06:249:0014, яка розташована на вул. Волонтерів, 64а/1 у Саксаганському районі міста Кривого Рогу.
Загальна площа земельної ділянки - 0,6512 га (пункт 2 договору).
На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: комплекс будівель та споруд газорозподільчого пункту. Право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» зареєстровано 12.05.2020, номер запису про право власності 36466492, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2000259912110 (пункт 3 договору).
Відповідно до пункту 4 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладання договору відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 04.11.2022 №12406/301-22 становить 10 000 087 грн 68 коп.
Орендна плата з 01.01.2022 вноситься орендарем виключно у грошовій формі відповідно до рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 №506 «Про встановлення ставок плати за землю та пільг із земельного податку на території м.Кривого Рогу» в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної згідно рішення міської ради від 26.05.2021 №523 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу». Розмір орендної плати не є сталим і змінюється без внесення змін до цього договору в разі внесення змін до Податкового кодексу України та встановлення Криворізькою міською радою нового розміру ставок плати за землю (пункт 8 договору).
Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є сталим і змінюється без внесення змін до цього договору у разі затвердження Криворізькою міською радою нової технічної документації про нормативну грошову оцінку земель міста, у зв`язку із проведенням її щорічної індексації та на інших підставах, визначених чинним законодавством України. Орендар самостійно здійснює індексацію нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до інформації центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, опублікований в засобах масової інформації, після чого самостійно обчислює суму орендної плати щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подає відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік (пункт 9 договору).
Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою. Строки платежу не є сталими і можуть змінюватися відповідно до вимог чинного законодавства України без внесення змін до договору (пункт 11 договору).
Пунктом 13 договору встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10-денний строк після останнього дня граничного строку сплати грошового зобов`язання сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; стягується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день. Термін нарахування пені за прострочення сплати грошового зобов`язання не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, не обмежується і встановлюється від першого дня виникнення прострочення до дня погашення включно.
Відповідно до пункту 41 договору сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що порушення сталося не з її вини.
За користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:06:249:0014 у 2024 році Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» не сплачувало орендну плату, у зв`язку з чим на ним обліковується заборгованість за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 у сумі 362 598 грн 18 коп.
Розрахунок заборгованості з орендної плати здійснено позивачем з врахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка визначена у договорі та розрахована з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 та 2023 роки (1,15 та 1,051 відповідно): 10 000 087 грн 68 коп. * 1,15 * 1,051 = 12 086 605 грн 97 коп. Річна орендна плата за ставкою 3% від нормативної грошової оцінки складає: 12 086 605 грн 97 коп. * 3% = 362 598 грн 18 коп.
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з оплати основного боргу, позивачем нарахована пеня у сумі 65 471 грн 70 коп. за період з 02.03.2024 до 31.08.2025.
Невиконання відповідачем договірних зобов`язань підтверджується рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2024 у справі №904/476/24, яке залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.10.2024, та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2025 у справі №904/5472/24.
Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).
В обґрунтування свого рішення місцевий господарський суд послався на підтвердження матеріалами справи обставин щодо наявності у відповідача заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:06:249:0014 за 2024 рік у сумі 362 598 грн 18 коп., який виник на підставі невиконання відповідачем умов договору оренди.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 792 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
За приписами статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 93 Земельного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі», передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Підпунктом «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України встановлено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 Земельного кодексу України).
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Абзацом 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору.
Абзацами 1-3 статті 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно з пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про оцінку земель» технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (стаття 20 Закону України «Про оцінку земель»).
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.11.2022 №12406/301-22, сформованого Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:06:249:0014 (код 11.01), площею 6512 кв.м. становить 10 000 087 грн 68 коп. З урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 та 2023 роки (1,15 та 1,051 відповідно) нормативна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки у 2024 році становить 12 086 605 грн 97 коп. (10 000 087 грн 68 коп. * 1,15 * 1,051). Відповідно, орендна плата за ставкою 3% від нормативної грошової оцінки у 2024 році становить 362 598 грн 18 коп.
Доводи скарги про те, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не є належним доказом, ґрунтуються на хибному тлумаченні норм права. Зокрема, за приписами статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються витягом з технічної документації про таку оцінку.
Судом враховано правову позицію, яка сформовану Великою Палатою Верховного Суду, відповідно до якої обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (постанови від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17).
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №917/353/19.
Технічна документація, складена відносно усіх земель міста Кривого Рогу, була затверджена рішенням Криворізької міської ради від 26.05.2021 №523 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Кривого Рогу», копію якого долучено до позовної заяви, є підставою для обчислення розміру нормативної грошової оцінки конкретних земельних ділянок. Для доведення заборгованості з орендної плати необхідним та достатнім є саме витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а не технічна документація щодо всіх земель міста. 
Щодо твердження скаржника про необхідність виставлення рахунків, та ненастання строку оплати і посилання на Інструкцію про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послу, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки, як слушно зазначив позивач, порядок проведення розрахунків регламентовано умовами договору оренди земельної ділянки №2022505 від 22.12.2022, а також пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, згідно з яким податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками за місцезнаходженням земельної ділянки - щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Отже, приписи Податкового кодексу України та умови договору оренди не передбачають виставлення рахунків. Декларування та сплата податкових зобов`язань чітко регламентована нормами Податкового кодексу України та умовами договору. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідач самостійно визначав відповідні податкові зобов`язання, проте їх не сплачував. 
Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Разом з тим, частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З вищенаведених приписів вбачається право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.
У пункті 13 договору сторони передбачили, що термін нарахування пені за прострочення сплати грошового зобов`язання не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, не обмежується і встановлюється від першого дня виникнення прострочення до дня погашення включно. Такі умови договору не суперечать приписам частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо обмеження строку нарахування пені шістьма місяцями.
Викладене свідчить про те, що позивачем правомірно здійснено нарахування пені у сумі 65 471 грн 70 коп. за період з 02.03.2024 до 31.08.2025, наведені у позовній заяві розрахунки були перевірені судом та визнані обґрунтованими, арифметично правильними та такими, що відповідають умовам договору та закону.
Відповідач не спростував розрахунок позивача та не надав контррозрахунку, яким би було спростовано позицію позивача щодо розміру орендної плати та пені за спірну земельну ділянку.
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Згідно зі статтею 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Разом з тим, як правильно зазначено місцевим господарським судом, 11.03.2020 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (з подальшими змінами), якою з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, який постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 №651 був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Також 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час.
У відповідності до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Крім того, Законом України від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», внесено відповідні зміни, що також враховано судом першої інстанції при розгляді справи.
Враховуючи викладене, з огляду на зупинення та продовження строку позовної давності на відповідний період дії карантину та воєнного стану, позивачем не пропущено позовну давність за вимогами про стягнення пені. 
Судова колегія відхиляє доводи скаржника про безпідставність неврахування судом першої інстанції наявності форс-мажорних обставин.
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними.
Згідно з частиною 3 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Відповідно до статті 14-1 зазначеного Закону єдиним документом, що засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є сертифікат Торгово-промислової палати України.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також, згідно з положеннями частини 2 статті 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.
Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Вказаний вище лист Торгово-промислової палати України не засвідчує факт настання саме для відповідача форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), оскільки форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а й їхню здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.
Відповідачем не доведено неможливість виконати свої зобов`язання перед позивачем внаслідок обставин збройної агресії російської федерації проти України, оскільки ним не надано переконливих доказів на підтвердження цього факту, зокрема, сертифіката Торгово-промислової палати, виданого на замовлення відповідача щодо неможливості виконання договору оренди. Посилання на загальновідомий дефіцит палива через обстріли не замінює належного документального підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними обставинами та неможливістю сплати орендної плати конкретно за цим договором у 2024 році.
Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі і повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Апеляційним судом також не приймаються доводи апеляційної скарги про прийняття рішення без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та без дослідження належним чином доказів по справі, не мають під собою підґрунтя.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів).
На переконання апеляційного господарського суду, приймаючи оскаржуване рішення, місцевим господарським судом були оцінені усі обставини справи та докази у сукупності, зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши відповідних висновків.
Доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом відповідно до норм чинного законодавства, та не спростовують вказаних вище висновків суду, які безпосередньо випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІ ГРУП» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо у судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення, або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 25.05.2026

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.Ю. Демчина

А.О. Кошля