КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 758/9563/25 Апеляційне провадження №22-ц/824/5828/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Левицька Я.К. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ТОВ "ФК "Ейс" звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Ейс" заборгованість за кредитним договором № 677050574 від 14.02.2021 у розмірі 18110,00 грн.;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Ейс" судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 14.02.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 677050574 на суму 10000 грн. 00 коп.
Вказаний кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV7М6К4.
При цьому, згідно з умовами договору ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" виконало свій обов`язок та 14.02.2021 перерахувало відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 10000 грн. 00 коп. на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав у Заявці при укладенні кредитного договору.
Однак, станом на дату звернення до суду з даним позовом, відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти і нараховані на них відсотки.
Разом з тим, 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно умов якого клієнт (первісний кредитор) зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
У подальшому, до Договору факторингу укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу.
29.06.2021 на виконання умов Договору факторингу первісний кредитор та ТОВ "Таліон Плюс" підписали Реєстр прав вимоги № 140, за яким від первісного кредитора до ТОВ "Таліон Плюс" було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
05.08.2020 між ТОВ Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого ТОВ "Таліон Плюс" зобов`язується відпустити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Таліон Плюс" за плату та на умовах, визначених цим договором.
31.07.2023 на виконання умов Договору факторингу ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" підписали Реєстр прав вимоги № 10, за яким від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному в Реєстрі прав вимоги.
29.05.2025 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "Ейс" було укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до Реєстру боржників № б/н від 29.05.2025 за Договором фактрингу від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18110,00 грн.
При цьому, факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені в Реєстрі боржників № б/н від 29.05.2025 до позивача підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу.
За вказаних обставин, позивач, як новий кредитор відповідача, звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.10.2025 у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 19-25).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності заборгованості у відповідача, адже розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами в сукупності з платіжним дорученням є беззаперечними доказами наявності у відповідача заборгованості у заявленому до стягнення розмірі.
При цьому, вказує, що твердження суду першої інстанції про те, відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора за відповідачем не обілковується заборгованість, є хибним, адже у вказаному розрахунку ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зобразило балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником.
При цьому, зауважує, що суми, зазначені в балансовому списанні, відсутні у розділі "Оплати", що знаходиться зверху розрахунків товариств (т. 2, а.с. 35-29).
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір № 677050574, відповідно до якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит на суму 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - кредитний договір).
Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит надається строком на 70 днів.
Згідно з п. 1.3 кредитного договору строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку, на який надано кредит, але в будь- якому разі Договір діє до повного погашення сторонами взятих на себе зобов`язань.
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 237,25 відсотків річних, що становить 0,65 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним (п. 1.4 кредитного договору).
Проценти за користування кредитом, в розмірі передбаченому Договором, нараховуються за кожен день користування грошовими коштами починаючи з першого дня користування кредитом, відповідно до суми кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні у Позичальника (п. 1.9 кредитного договору).
Також, між сторонами за договором укладено Графік платежів та додаткові угоди щодо продовження загального строку, на який було надано кредит за Договором у зв`язку з неможливістю виконання Позичальником умов Договору, зокрема додаткова угода до Договору № 677050574 від 14.02.2021 року від 23.02.2021 року, Додаткова угода до Договору № 677050574 від 14.02.2021 року від 09.03.2021 року, Додаткова угода до Договору № 677050574 від 14.02.2021 року від 23.03.2021 року, Додаткова угода до Договору № 677050574 від 14.02.2021 року від 06.04.2021 року.
Кредитний договір, Паспорт споживчого кредиту, Додаток № 1 до Договору № 677050574 від 14.02.2021 року «Графік платежів», Додаткова угода до Договору № 677050574 від 14.02.2021 року від 23.02.2021 року, Додаткова угода до Договору № 677050574 від 14.02.2021 року від 09.03.2021 року, Додаткова угода до Договору № 677050574 від 14.02.2021 року від 23.03.2021 року, Додаткова угода до Договору № 677050574 від 14.02.2021 року від 06.04.2021 року підписані відповідачем за допомогою одноразового персонального ідентифікатора № MNV7MK4.
Після вчинених дій відповідача, 14.02.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціювало переказ коштів згідно договору № 677050574 від 14.02.2021 року безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 , що в свою чергу, є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Факт перерахування вказаної суми грошових коштів підтверджується платіжним дорученням № ce63c43c-d2b0-4cf0-9f7c-ca35648342ef від 14.02.2021 року, а також листом від 15.09.2025 № БТ/Е-13225 АТ «Універсал Банк», в якому зазначено, що 14.02.2021 року о 14:02 відбулося зарахування коштів у сумі 10 000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.
В свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.
Також, з матеріалів справи вбачається, що 28.01.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 677050574 від 14.02.2021. 
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 677050574 від 14.02.2021.
В подальшому, 29.05.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
У виписці ТОВ «ФК «Ейс» з особового рахунку за договором за № НОМЕР_3 за період з 29 травня 2025 року по 05 червня 2025 року зазначено, що заборгованість станом на 05 червня 2025 року становить 18110,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 8110,00 грн. 
Так, згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Разом з тим, ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Так, судом першої інстанції встановлено, що у вказаній справі відповідачем не спростовано факту укладення з первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору кредитної лінії за №677050574 від 14.02.2021 та отримання коштів. 
Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що згідно платіжного доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за ce63c43c-d2b0-4cf0-9f7c-ca35648342ef від 14.02.2021 року,, вказаним товариством на картковий рахунок відповідача за № НОМЕР_1 перераховано 10000 грн., що також підтверджується і листом від 15.09.2025 № БТ/Е-13225 АТ «Універсал Банк».
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за ОСОБА_1 не обліковується заборгованість згідно з кредитним договором № 677050574 від 14.02.2021 року, зокрема 14.02.2021 року нараховано 10 000 грн, які сплачено Позичальником 29.06.2021; з 15.02.2021 року здійснюється щоденне нарахування відсотків за кредитним договором, Позичальником проведено сплату відсотків 23.02.2021 в сумі 585 грн, 09.03.2021 в сумі 910 грн, 23.03.2021 в сумі 910 грн, 06.04.2021 в сумі 910 грн, 04.06.2021 в сумі 80 грн, 29.06.2021 в сумі 8 110 грн. 
Крім того, відповідачем надано кредитний звіт станом на 29.08.2025 з Українського бюро Кредитних історій по фінансових зобов`язаннях, зі змісту якого вбачається, що за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кредитним договором № 677050574 від 14.02.2021, донор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на червень 2021 року заборгованість за тілом кредиту та за обов`язковим платежем не обліковується (п. 4), донор ТОВ «Таліон Плюс» станом на червень 2021 року обліковується сума заборгованості -18 110 грн, сума обов`язкового платежу 18 110 грн, станом на липень 2023 року заборгованість за тілом кредиту та за обов`язковим платежем не обліковується (п. 5).
За даних обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що з доказів, долучених позивачем до матеріалів справи, фактично вбачається, що відповідачем погашено як тіло кредиту, так і відсотки в загальному розмірі 18110,00 грн.
Водночас, за остаточною випискою директора ТОВ «ФК «Ейс», борг відповідача перед позивачем за договором за №677050574 за період з 29 травня 2025 року по 05 червня 2025 року зазначено, що заборгованість станом на 05 червня 2025 року становить 18110,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 8110,00 грн., що фактично суперечить попереднім розрахункам, не враховує суми, зазначені в них.
Розрахунків нарахування 18110,00 грн. та пояснень, яка природа цих нарахувань, позивачем не надано, а відтак, належними доказами розміру заборгованості в сумі 18110,00 грн. позивачем не обґрунтовано.
Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме відсутність логічної та арифметичної узгодженості в розмірі заборгованості відповідача, а також враховуючи, що згідно розрахунків заборгованості попередніх кредиторів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» фактично вбачається відсутність боргових зобов`язань за кредитом в зв`язку з її погашенням позичальником, стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позову та про відмову в позові з цих підстав.
Таким чином, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс», як недоведеного.
Доводи апеляційної скарги, що суд обмежився формальною перевіркою поданих розрахунків, не перевіривши їх правильність та обґрунтованість у відповідності до первинних документів та вимог закону, і оскільки відбувся перехід права вимоги за кредитним договором до наступного кредитора, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у розрахунку заборгованості зобразило балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником, відхиляються апеляційним судом, враховуючи те, що вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що як тіло кредиту, так і проценти були погашені відповідачем, враховуючи, що жодних відомостей саме про балансове списання у наданих позивачем документах наведено не було, і докази, на підставі яких суд першої інстанції встановив дані обставини, надавалися позивачем саме як розрахунки заборгованості.
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" - залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук 

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова