Справа № 467/352/26
2/467/343/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: 
головуючого - судді Явіци І.В.
за участю секретаря судового засідання - Рожкової Т.М.
представника позивача – Дроботун Л.М.
представника Служби у справах дітей - Кравченко Ю.В.
відповідача – ОСОБА_1 
неповнолітньої дитини – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради в інтересах неповнолітньої дитини – ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських праві і стягнення аліментів, 

ВСТАНОВИВ :

Вимоги і аргументи позивача 

Орган опіки та піклування ініціював судовий розгляд з метою позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки – ОСОБА_2 і одночасне стягнення із нього аліментів на її утримання у розмірі частини від усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення із позовом і до досягнення дитиною повноліття. 
Ці вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 , яку намагався виховувати і утримувати самостійно, позаяк, мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Однак, після смерті матері відповідач неналежно виконував свої батьківські обов`язки, вживав алкогольні напої, перестав працювати, у зв`язку із чим не забезпечував навіть базових потреб дитини і не створював належні умови проживання, бо родина проживала за рахунок пенсії по втраті годувальника, що була призначена для двох дітей. 
З жовтня 2024 року дівчинка почала пропускати навчання без поважних причин, бродяжила, часто перебувала в сусідньому селі в сумнівних компаніях дорослих осіб, з її слів - з дозволу батька. 
У листопаді 2024 року дитину було поміщено до Комунального закладу «Південноукраїнський центр соціально – психологічної реабілітації дітей» терміном на дев`ять місяців. 
Проте, вже у серпні 2025 року дитину було повернуто до батька, перед чим його неодноразово попереджено про необхідність належного виховання і утримання дитини та про можливість позбавлення батьківських прав в противному випадку. 
Однак, незважаючи на ужиті заходи щодо відповідача, на початку грудня 2025 року ОСОБА_2 особисто зателефонувала до Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради з проханням помістити її у прийомну сім`ю. 
Тож, 05 грудня 2025 року спеціалістами Служби у справах дітей про обстеженні було виявлено вкрай незадовільні умови проживання дитини, у зв`язку із чим її відібрано від батька і поміщено у діючу прийомну сім`ю для проживання, виховання та навчання, де вона наразі й перебуває. 
Орган опіки та піклування вважає, що відповідач, за таких умов, злісно ухиляється від виховання і належного утримання дитини і свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки та стягнення аліментів на її утримання.

Учинені судом процесуальні дії у межах справи 

Загальне позовне провадження у справі було відкрите ухвалою від 19 березня 2026 року, якою, окрім цього, сторонами визначено строк для подання заяв по суті справи.
Ухвалою від 20 квітня 2026 року підготовче провадження у справі було закрите, а її саму призначено до судового розгляду по суті. 

Позиція учасників справи і думка дитини 

В судовому засіданні представник позивача повністю підтвердила викладені у позовній заяві обставини і підтримала висунуті вимоги. 
Доповнила, що вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , так як останній неодноразово ухилявся від створення належних умов проживання, навчання і виховання дівчинки. 
У зв`язку із чим сім`я перебувала під постійним соціальним супроводом, так як батько не забезпечував належним умов для проживання і навчання дитини. 
Зокрема, мав місце період часу, коли вчителі ліцею, у якому навчалась ОСОБА_3 , почергово сплачували за харчування дівчинки у шкільній їдальні. 
Тоді як відповідач, будучи неодноразово попередженим про необхідність змінити ставлення до виховання і утримання дитини, на шлях виправлення до цього часу не став, не забезпечував дитину навіть у найменших потребах, натомість перестав працювати і прожовує вживати алкогольні напої. 
Інколи відповідач намагався довести до ладу помешкання, де він проживав разом із донькою, але у цілому дитина залишалась у неприйнятних умовах, так як літня кухня, де проживала сім`я взагалі не опалювалась, був відсутній запас дров та їжі, часто дитина була одягнена у речі не по сезону і не мала умов для особистої гігієни. 
Органу опіки та піклування відомо, що помешкання, де проживала ОСОБА_3 з батьком опалював один раз на три дні приятель їх сім`ї. 
У 2024 році дитина була поміщена до Південноукраїнського центру соціально – психологічної реабілітації дітей.
В цей час відповідача було неодноразово зобов`язано навести лад у будинку і створити належні умови для проживання дитини, а так само і надано термін для виправлення. Водночас, йому було надано сприяння і допомогу у цьому з боку Селищного центру соціальних служб, але ситуація фактично не змінилась. 
У серпні 2025 року ОСОБА_3 повернулась до батька, але з`являлась у ліцеї з педикульозом і почала часто пропускати заняття.
Невдовзі після повернення дівчинка особисто зателефонувала до Селищного центру соціальних служб і попросила про медичну допомогу, так як внаслідок поганого харчування мала проблеми із шлунком. 
Представником центу дитину було супроводжено до лікарні, у той час, як батько був повністю пасивним щодо необхідності її лікувати і слідкувати за станом здоров`я. 
Після цього ОСОБА_3 фактично сама попросила забрати її від батька, так як проживати із ним більше не могла. 
Через ці обставини, 05 грудня 2025 року дитину було вилучено від батька та передано до прийомної сім`ї. 
Наразі дитина має гарний стан, доглянута, забезпечена усім необхідним для навчання і розвитку.
А тому повернення її до батька є недоцільним. 
З цим представник позивача просила позов задовольнити. 
Відповідач вказав, що не може належно утримувати дитину через два перенесені інсульти. У зв`язку із цим, він не може знайти роботу. 
Загалом, вважав, що дитині краще буде у прийомній сім`ї, так як він не в змозі забезпечити її усіх необхідним і створити належні умови. 
Загалом же, відповідач проти позову не заперечував. 
Крім цього, суд у присутності представника Служби у справах дітей з`ясував думку самої дитини ОСОБА_2 , яка прибула на слухання справи у супроводі представників прийомної сім`ї. 
Дитина вказала на неналежні умови проживання із батьком і погіршення із ним стосунків останнім часом, у т.ч. й застосування фізичного насильства з його боку. 
Вважала можливим позбавлення його батьківських прав.
Вказала, що наразі вона забезпечена, у прийомній сім`ї їй добре, повертатись до батька не бажає. 
Між тим, вона інколи телефонує йому та цікавиться його життям, а він, у свою чергу, спілкується із нею. 
Дитина вказала, що їй ніхто не перешкоджає у спілкуванні із батьком. 

Встановлені судом фактичні обставини справи 

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши думку самої дитини, вивчивши і проаналізувавши усі наявні у справі письмові докази, оцінивши усі докази як кожен окремо, так і в цілому, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, у т.ч. через призму належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, встановив наступне. 
Відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Мати дівчинки – ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, коли дитині було 7 років. 
До 05 грудня 2025 року дитина проживала разом із батьком у с. Новоселівка Первомайського району Миколаївської області і навчалась у Новоселівському ліцеї Арбузинської селищної ради. 
У листопаді 2024 року дирекція ліцею звернулась до Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради за допомогою у вилученні ОСОБА_2 із сім`ї через наявну небезпеку для неї. 
Зокрема, у зверненні йшлося, що з 2023 року у сім`ї відповідача виникли проблеми у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_3 , так як із цього часу його старший син навчається і проживає у м. Миколаєві, який після смерті матері піклувався про сестру. 
Однак, відповідач захворів і втратив працездатність, але соціальних виплат не отримує через те, що не оформив інвалідність. 
Одягом на приладдям для навчання дитину забезпечували соціальні служби Арбузинської селищної ради, а так само і колектив ліцею, у якому директор та завуч здійснювали оплату харчування дівчинки за рахунок власної заробітної плати.
Натомість, відповідач ніякої уваги дитині не приділяв, належних умов для її проживання і навчання не забезпечив. 
А з жовтня 2024 року ОСОБА_3 почала займатись бродяжництвом, без супроводу батька перебуває у інших населених пунктах, у т.ч. й у компанії дорослого чоловіка, без поважних причин пропускала заняття у школі, не ночувала вдама, тоді як батько її навіть не шукав.
До цього ж, ОСОБА_3 почала палити і вживати алкоголь, бувати у сумнівних компаніях. 
Комісія від адміністрації ліцею неодноразово відвідувала сім`ю ОСОБА_5 та фіксувала факти неналежних умов проживання дитини, зокрема, антисанітарію, відсутність опалення і продуктів харчування. 
У зв`язку із цим, рішенням №1 засідання комісії з питань захисту право дитини при виконавчому комітеті Арбузинської селищної ради від 28 листопада 2024 року (протокол №11) було вирішено влаштувати дитину до КЗ «Центр соціально – психологічної реабілітації дітей», а відповідача попереджено про можливість позбавлення його батьківських прав у разі невідвідування дитини у закладі та не покращення умов проживання після її повернення в сімейне оточення. 
Наступного дня, 29 листопада 2024 року наказом начальника Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради від 29 листопада 2024 року №93 неповнолітню ОСОБА_2 поставлено на облік як дитину, яка опинилась в складних життєвих обставинах у зв`язку із проживанням у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. 
З 04 грудня 2024 року на підставі клопотання начальника Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради від 02 грудня 2024 року ОСОБА_2 була поміщена до КЗ «Центр соціально – психологічної реабілітації дітей» Південноукраїнської міської ради.
Про що, власне, відповідач надав згоду особистою заявою від 21 листопада 2024 року. 
Із повідомлення директора КЗ «ЦСПРД» від 10 березня 2025 року слідує, що дитина спілкується із батьком в телефонному режимі, він дзвонить їй та цікавиться здоров`ям і настроєм дитини. 
Однак, батько жодного разу не відвідав доньку і не підтримує зв`язок з адміністрацією закладу, матеріальну допомогу також не надає. 
В цей час рішенням №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Арбузинської селищної ради від 03 квітня 2025 року відповідач був вдруге попереджений, зокрема, про необхідність пройти лікування від алкогольної залежності та створити належні умови для проживання дитини після її повернення із КЗ «ЦСППД», у т.ч. стати на облік у органі зайнятості населення або ж працевлаштуватись самостійно. У липні 2025 року Селищний центр соціальних служб Арбузинської селищної ради звітував комісії з питань захисту прав дитини про виконану ним роботу щодо сім`ї відповідача. 
Зокрема, що відповідач почав наводити лад в будинку, створювати окрему кімнату для доньки, з 14 квітня 2025 року він перебуває на обліку а Арбузинському відділі Первомайської філії Миколаївського обласного центру зайнятості, один раз відвідав дитину у КЗ «ЦСППД» та спілкується із нею по телефону.
Однак, лікування від алкогольної залежності не пройшов. 
Тож, загалом, відповідач намагався змінити свою поведінку у частині обов`язку належного утримання і виховання дитини. 
Крім цього, рішенням №4 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Арбузинської селищної ради від 04 липня 2025 року відповідача вже втретє було попереджено про необхідність пройти курс лікування, відвідування доньки у КЗ «ЦСППД» та створення належних умов для її проживання.
Про виконання цього рішення Селищний центр соціальних служб АСР так само звітував про соціальний супровід сім`ї відповідача, однак, цього разу вважав доцільним повернення дитини у сімейне оточення.
У зв`язку із цим рішенням №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Арбузинської селищної ради від 07 серпня 2025 року було доручено Службі у справах дітей АСР надати дозвіл на повернення ОСОБА_2 з КЗ «ЦСППД» у сім`ю батька, а Селищному центру соціальних служб – продовжити здійснення соціального супроводу.
У тому числі відповідача було зобов`язано забрати доньку із КЗ «ЦСППД», належно виконувати батьківські обов`язки, раціонально використовувати отримані державні соціальні виплати на дитину, здійснювати пошук роботи, забезпечувати базові потреби дитини у належному вихованні, утриманні та проживанні і вести належний спосіб життя.
З цим, з 27 серпня 2025 року дитина ОСОБА_2 була відрахована з КЗ «ЦСППД» і повернута за місцем проживання відповідача. 
Проте, вже 01 грудня 2025 року за повідомленням Селищного центру соціальних служб АРС неповнолітня ОСОБА_2 особисто зателефонувала громадському інспектору із захисту прав дітей і виявила бажання проживати окремо від батька з причини частих конфліктних ситуацій та сварок,у т.ч. й через застосування фізичного насильства та вкрай неналежні умови її проживання. 
Через таке рішенням комісії з протидії боулінгу (протокол №1) від 01 грудня 2025 року було вирішено вкотре повідомити відповідача про припинення подібної поведінки. 
03 грудня 2025 року Селищний центр соціальних служб АСР звітував начальнику Служби у справах дітей АСР про роботу із сім`єю відповідача щодо соціального супроводу.
Зокрема, спеціалістами центру було встановлено неналежні умови проживання і виховання дитини, наявність конфліктів між нею та батьком, факти пропуску занять у школі без поважних причин. 
У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 особисто просила вилучити її від батька, то наказом Служби у справах дітей АСР № 82 від 05 грудня 2025 року дівчинку було тимчасово влаштовано у діючу прийомну сім`ю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
Тому згідно висновку Органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради від 03 березня 2026 року є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки так як він фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не створював для дитини належних умов проживання, виховання та утримання, не приділяв уваги її належному вихованню, що негативно впливає на розвиток дитини. 

Правове регулювання правовідносин, що виникли між сторонами, і мотиви прийнятого судом рішення  

У цій справі спір виник з приводу невиконання батьківських обов`язків щодо дитини і настання встановлених законом наслідків у виді позбавлення батьківських прав, а так само і стягнення аліментів на її утримання.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У статті 7 СК України визначена необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
За частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, враховуючи об`єктивні обставини спору, а тільки потім права батьків.
У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Стаття 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2026 року у справі № 235/1067/24, провадження № 61-13823св24; від 18 березня 2026 року у справі № 466/12944/23, провадження № 61-1214св26.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`’язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12 січня 2026 року у справі № 192/2496/24, провадження № 61-13054св25).
При цьому, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2026 року у справі № 296/2509/17, провадження № 61-12991св25).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23 (провадження № 61-9650св24), судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. 
Водночас, інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Висновки суду щодо можливості позбавлення відповідача батьківських прав 

Тож, у контексті наведених правових норм і установлених у цій справі обставин, суд вважає, що позивачем доведено підстави для позбавлення відповідача батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України, так як він ухиляється від виконання передбачених ст.150 цього ж Кодексу обов`язків щодо виховання його доньки, забезпечення безпечних умов її життя та здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Суд встановив, що після смерті матері ОСОБА_3 та від`їзду її старшого брата на навчання до м. Миколаєва, відповідач, як батько дитини, не зміг впоратись із необхідністю відповідального і ретельного виконання його обов`язків щодо доньки.
Зокрема, проживання із ним і нехтування обов`язком забезпечувати безпечні умови проживання дитини призвело до її перебування у вкрай неналежних обставинах і умовах, за яких вона погано харчувалась, що негативно відобразилось на стані її здоров`я. Однак, лікуванням дитини займались сторонні люди, тоді як відповідач знаходився осторонь, посилаючись на відсутність у нього коштів. 
Батько, до цього ж, не вживав заходів щодо забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, так як у справі наявні інформація, що ОСОБА_3 часто без поважних причин пропускає заняття у ліцеї, натомість займається бродяжництвом і перебуває у колі дорослих чоловіків. 
Зокрема, дівчинка вкрай посередньо характеризується за місцем навчання, оскільки не виявляє до нього інтересу і старанності.
При цьому, відповідач неодноразово, принаймні чотири рази, попереджався про необхідність зміни його ставлення до виконання батьківських обов`язків, у т.ч. й про наслідки нехтування ними у виді позбавлення батьківських прав. 
Водночас, зважаючи на складі життєві умови, сім`я відповідача отримувала необхідну допомогу з боку держави в особі її уповноважених органів, як от, як Служба у справах дітей, так і Селищний центр соціальних служб, у межах їх повноважень та компетенції, прикладали максимум зусиль для зміни ситуації у родині ОСОБА_3 .
Проте, неодноразові попередження уповноваженого органу, у т.ч. й комісії за місцем навчання дитини, не призвели до позитивного результату. І незважаючи на те, що відповідач мав соціальний супровід у виді консультацій, юридичних послуг, послуг посередництва, у т.ч й матеріальної допомоги із забезпечення продуктами харчування, одягом, взуттям. 
Тому у зв`язку із цим, суд вважає, що відповідач умисно і свідомо ухиляється від виконання його батьківських обов`язків, так як він не залишився сам на сам у складній ситуації, а навпаки, не використовував надану йому допомогу на користь та в інтересах його доньки. 
З рештою, нехтування з боку відповідача батьківськими обов`язками призвело до умов, за яких неповнолітня ОСОБА_2 з власної волі вимушена була просити допомоги у вилученні від батька. 
А це вказує суду на те, що проживання у сім`ї відповідача становить загрозу для здоров`я та розвитку дитини, так як оточення відповідача є непринадним для неї. 
Водночас, суд враховує, що наразі ОСОБА_2 перебуває у при йомній родині, яка забезпечує її утримання, навчання, розвиток і виховання. 
А тому суд вважає можливим на цей час позбавити відповідача батьківських прав, так як протилежне рішення призведе до повернення дитини в середовище батька, що, за встановлених обставин, буде суперечити її якнайкращим інтересам, бо не забезпечить її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. 
Водночас, суд вважає наявним емоційний зв`язок між відповідачем і його донькою. Але одночасно відповідач не в силах змінити свій спосіб і стиль життя, який є згубним для дитини відповідного віку і статі. 
До цього ж, суд враховує і стан здоров`я відповідача, що безсумнівно утруднює повноцінну працю на стабільній роботі. 
Але водночас, це не виправдовує можливість проживання дитини із відповідачем, так як однозначно установлено, що це матиме наслідком порушення її прав на безпечні умови проживання і здоровий розвиток, а так само і на рівень життя достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Тому суд мусить задовольнити вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав. 

Щодо питання стягнення аліментів 

За правилом, установленим у ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
На підставі ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 
Зокрема, стаття 180 СК України установлює обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За нормою ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
А згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що регламентовані ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що розмір аліментів у жодному разі не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік дитини, задовільний стан її здоров`я та її матеріальне становище, зокрема, те, що вона проживає й прийомній сім`ї та перебуває на її утриманні. 
При цьому, суд виходить із беззаперечного обов`язку батька утримувати свою дитину незалежно від того, чи позбавлений він батьківських прав відносно неї. 
Тож, суд враховує матеріальне становище і стан здоров`я відповідача, який офіційно не працевлаштований, має незадовільний стан здоров`я (перенесений інсульт), не має інших соціальних виплат, однак, є особою працездатного віку, має зареєстроване у встановленому порядку місце проживання та володіє нерухомими майном. 
Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд діючи у межах заявлених позивачем вимог, також виходить із того, що вони мають бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України) і не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до та норм сімейного законодавства при вирішенні будь-яких питань щодо положень вказаної Конвенції першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та закріплене в СК України.
Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинна нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення її дитини.
Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч. 1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний і в змозі сплачувати аліменти на утримання його доньки у розмірі, що заявлений позивачем, а саме: у розмірі частини її заробітку (доходу), але у будь-якому випадку не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому, суд виходив із того, що у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини, зокрема, на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Саме тому відсутність у відповідача доходу не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти.
Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України.
На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину слід присудити із дня пред`явлення позову, як у даному випадку, з 16 березня 2026 року.
Тож, за встановлених обставин та у контексті наведених правових норм, суд висновує, що позивач правомірно очікує від відповідача співучасті у матеріальному утриманні його дитини.
А тому і ця вимога підлягає до задоволення. 

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні рішення 

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі – 2 662, 40 грн., як от, у сумі за дві пред`явлені позивачем вимоги. 
Про інші судові витрати (ч.3 ст. 133 ЦПК) сторони не заявляли. 
На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць належить допустити до негайного виконання.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259,263, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, суд, 
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь органу опіки та піклування, державних установ чи інших фізичних або юридичних осіб, під опікою або піклуванням яких буде перебувати дитина, аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 березня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць - допустити до негайного виконання.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до положень ст. 169 Сімейного кодексу України у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, особа, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до безпосередньо Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина Явіца