БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
24.04.2026 
Справа № 497/1035/26 
Провадження № 2-о/497/81/26
УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.04.2026 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Георгієва А.В., розглянувши за відсутністю сторін в залі суду в м.Болград цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
24.04.2026 року гр. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною заявою, якою просить заборонити строком на 6-ть місяців кривдниці – ОСОБА_2 – перебувати в місці спільного проживання з нею – постраждалою особою – за адресою: АДРЕСА_1 ; а також заборонити ій на цей же строк наближатися до неї на відстань менше 500 метрів та до місця її проживання за цією ж адресою, заборонити йому особисто та через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, яке є йому невідомим, а, також – переслідувати її у будь-який спосіб та спілкуватися з нею – на цей же строк.
В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 письмово стверджує, що кривдниця ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , і вона систематично зловживає спиртні напої та на цьому грунті стала створювати скандали та сварки, вона щоденно потерпає від її насильницьких дій, ризик вірогідності продовження та повторного вчинення домашнього насильства з боку кривдниці дуже високий через її щоденні скандали у стані алкогольного сп`яніння, сварки, образи і неконтрольована її поведінка. В якості доказів до заяви додано копії чотирьох протоколів про адміністративні правопорушення, термінового заборонного припису та три постанови суду.
Ухвалою суду заява була призначена до розгляду на 24.04.2026р. 
24.04.2026р. сторони у судове засідання не прибули, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, заявниця не заперечує проти розгляду її заяви за відсутністю ОСОБА_2 .
Згідно вимог ст.287 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомлених сторін – учасників справи, не перешкоджає її розгляду. а, відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши надані суду матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, дослідивши у сукупності докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч.1ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Заявниця – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями, зазначеними в її паспорті, копія якого додана до заяви (а.с.3). З тексту заяви вбачається, що гр. ОСОБА_2 не проживає за цією ж адресою, але зареєстрована за іншою адресою: в АДРЕСА_3 – що підтверджується його паспортом, копія якого додана до заяви (а.с.6).
ОСОБА_1 у своїй заяві стверджує, що гр. ОСОБА_2 є кривдницею, адже проживає з нею понад три роки в її будинку за вищевказаною адресою і, щоденно, у стані алкогольного сп`яніння вчиняє щодо неї насильницькі дії різного характеру, в якості доказів вчинення насильницьких дій до заяви додала чотри протоколи про адміністративні правопорушення, що були вчинені відносно заявниці кривдником: за ст.173-2 ч.1 КУпАП – щодо події, яка сталася 14.03.2026р. о 22:30 у АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 висловлювався на адресу заявниці нецензурною лайкою; за ст.173-2 ч.1 КУпАП – щодо події, яка сталася 17.03.2026р. – кривдник приблизно о 15:30 у АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 висловлювався на адресу заявниці нецензурною лайкою; ще один – також за ст.173-2 ч.1 КУпАП – щодо події, яка сталася 30.03.2026р. о 17:00 у АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 висловлювався на адресу заявниці нецензурною лайкою;ще один – також за ст.173-2 ч.1 КУпАП – щодо події, яка сталася 07.04.2026р. о 12:50 у АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 висловлювався на адресу заявниці нецензурною лайкою; та терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_3 , як кривдника, – від 25.10.2023р. 
Матеріали справи містять також ще чотири постанови Болградського районного суду Одеської області: дві постанови від 19.03.2026р. про визнання ОСОБА_2 винною, оголосивши ій усне зауваженння у вчиненні правопорушень, відповідно, за ст.ст.173-2ч.1 КУпАП; та дві постанови Болградського районного суду Одеської області: від 07.04.2026р. та 10.04.2026р. про визнання ОСОБА_2 винною у вчиненні правопорушень, відповідно, за ст.ст.173-2ч.1, 173-2ч.1 КУпАП, тобто, – її поведінка протягом тривалого часу не виправляється щодо вчинення домашнього насилля стосовно бабусі.
Відповідно до положень ч.1ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ч.1ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1ст.129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВР України (ст.2 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів"). Ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, отже, визначено об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником – у випадках, визначених ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" №2229-VIII від 07.12.2017р. (далі – Закон №2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів – осіб, які постраждали від такого насильства, а, згідно ч.1ст.350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. В разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.
Розділом IV гл.13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Згідно п.п.3,6,7,8ч.1ст.1 Закону №2229-VIII, домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; особа, яка постраждала від домашнього насильства – це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; кривдник – це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та ухвалення стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях, а, ч.2ст.3 цього ж Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких – подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти), тощо; ч.3 цієї статті визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Частинами 2,3,4ст.26 Закону №2229-VIII визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису ухвалюється на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Згідно ст.350-6 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. В разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у виді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом №2229-VIII, - на строк від 1-го до 6-ти місяців.
ВС своєю Постановою від 13.01.2021 (справа №369/7782/19, провадження №61-21337св19), зробив висновок, що відповідно до ч.3ст.26 Закону №2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису ухвалюється на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, якщо втручання здійснюється відповідно до закону і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту цього права, воно включає існування як негативних, так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної "поваги" до приватного та сімейного життя (п.78 рішення ЄСПЛ "Мамчур проти України").
За правилами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а, за змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування доказів.
Виходячи з вищевказаного, суд встановив, що докази, надані суду у сукупності в обґрунтування заявлених вимог, вказують безумовно на систематичне вчинення кривдниця ОСОБА_2 психологічного насильства стосовно заявниці ОСОБА_1 у розумінні норм Закону №2229-VIII, вбачаються обґрунтовані ризики продовження вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці неодноразово, а тому дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вимог заяви та видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 з метою запобігання тяжких наслідків від її дій - шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження її прав та покладення на неї обов`язків, встановлених п.п.1,4ч.2ст.26 Закону №2229-VIII. Судові витрати відповідно до ч.3ст.350-5 ЦПК України у таких справах відносяться на рахунок держави.
Керуючись ст.ст.1,3,26 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", ст.ст.247, 350-1,350-2,350-5,350-6 ЦПК України, суд
ухвалив: 
Задовольнити заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 .  
Обмежити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України (уродженку м.Болград Одеської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , закордонний паспорт НОМЕР_1 , вид.10.07.2020 органом №5129), - у здійсненні неюнаступних прав відносно ОСОБА_1 .
Заборонити ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців :
1) перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою – ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) наближатися на відстань ближче, ніж 500м. до місця проживання постраждалої особи – ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
3) особисто та через третіх осіб розшукувати постраждалу особу – ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, яке є ОСОБА_2 невідомим;
4) спілкуватися з постраждалою особою – ОСОБА_1 у будь-який спосіб (в тому числі телефоном) та переслідувати її.
Копію рішення суду учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, – надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно.
Згідно ч.4ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Про видачу обмежувального припису негайно повідомити Болградський РВП ГУНП в Одеській області для взяття особи, стосовно якої його видано, на профілактичний облік, а також Болградську міську раду Одеської області.
Ухвала набирає законної сили негайно в частині заборон і обмежень щодо кривдника, але може бути оскаржене ним до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня отримання її копії, та набирає законної сили після закінчення цього строку. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо не буде скасована, – набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua. Повний текст ухвали виготовлено 24.04.2026 року. 

Суддя А.В. Кравцова