ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
01.07.2026	Справа № 910/1872/26	
За позовом Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адм Енерджі» 
про стягнення 57 087,94 грн
Суддя Смирнова Ю.М.
Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - позивач, АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом») звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адм Енерджі» (далі - ТОВ «Адм Енерджі») про стягнення 57 087,94 грн штрафних санкцій, з яких: 21 853,78 грн пені та 35 234,16 грн штрафу.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № 53-145-01-25-01744 від 21.07.2025 в частині здійснення поставки товару у встановлений цим правочином строк.
Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/1872/26 та справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.
Ухвалою суду від 03.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив та попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п?яти днів з дня отримання відзиву на позов. 
Згідно з повідомленням суду про доставлення процесуального документу до електронного кабінету особи, документ в електронному вигляді «ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін)» від 03.03.26 по справі № 910/1872/26 була доставлена відповідачу через електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) 04.03.26 о 17:15, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги положення частини шостої ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ухвала суду про відкриття провадження у справі (без виклику сторін) від 03.03.2026 вважається врученою відповідачу 05.03.2026.
13.03.2026 у системі «Електронний суд» була сформована заява про вступ у справу як представника відповідача. 
22.03.2026 через систему «Електронний суд» відповідач подав відзив на позовну заяву (зареєстрований 23.03.2026), в якому позивач проти позову заперечив. Зазначив, що затримка у виконанні зобов`язання з поставки товару була спричинена обставинами, які об`єктивно не залежали від волі відповідача, мають ознаки форс-мажорних та виключають його відповідальність. Оскільки поставка товару за договором здійснювалась із залученням виробника - Компанії «АМФ Україна», яка знаходиться у м. Дніпро, а у період виконання договору (друга половина 2025 року) м. Дніпро систематично зазнавало ракетних обстрілів з боку рф, що є загальновідомим фактом, зокрема, у липні-жовтні 2025 року фіксувалися неодноразові масовані ракетні атаки на об`єкти критичної та промислової інфраструктури міста, що призводило до: аварійних та стабілізаційних відключень електроенергії; зупинки або суттєвого обмеження виробничих процесів; порушення логістичних ланцюгів; неможливості своєчасного виготовлення та відвантаження продукції. У зв`язку із перебоями електропостачання та загрозою життю працівників виробництво продукції здійснювалося з істотними затримками, що, у свою чергу, спричинило затримку виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару позивачу. Таким чином, на думку відповідача, прострочення поставки мало похідний характер та було спричинене діяльністю третіх осіб (виробника), яка, в свою чергу, зазнала впливу обставин непереборної сили.
Відповідач також зазначив, що позивачем не доведено, зокрема того, що відповідач мав реальну можливість виконати зобов`язання у строк за відсутності зазначених обставин та наявності будь-яких негативних наслідків чи збитків, спричинених затримкою поставки, а заявлений до стягнення розмір штрафних санкцій є неспівмірним із фактичними обставинами справи та їх застосування у даному випадку суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у ст. 3 ЦК України.
25.03.2026 у системі «Електронний суд» позивачем була сформована відповідь на відзив, в якій останній проти аргументів відповідача, викладених у відповіді на відзив, заперечив. Вказав, що відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в України» та умов Договору, належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат, в той же час, відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України, який би засвідчував наявність форс-мажорних обставин, які вплинули на перебіг виробничих процесів та затримку в поставці товару, в порядку та строки передбачені п. 11.3. Договору відповідачем не надано, а посилаючись на обставини непереборної сили, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, відповідачем не доведено, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку, в рамках виконання конкретного договору.
На думку позивача, доводи відповідача, про те, що позивач не довів наявності будь яких негативних наслідків чи збитків, спричинених затримкою поставки є безпідставним та таким, що не відповідають обставинам справи і вимогам законодавства, оскільки з аналізу норм статей 549- 552 ЦК України випливає, що неустойка є самостійним способом відповідальності, який застосовується за сам факт порушення зобов`язання (прострочення), незалежно від наявності чи відсутності збитків. Неустойка передбачає спрощений порядок відповідальності, який полягає у відсутності обов`язку кредитора доводити розмір своїх втрат, а відсутність збитків не є підставою для відмови у стягненні неустойки, а може впливати лише на її розмір.
29.03.2026 у системі «Електронний суд» відповідачем були сформовані заперечення (на відповідь на відзив) (зареєстровані 30.03.2026), в яких відповідач зазначав, що позивач помилково ототожнює відсутність сертифіката торгово-промислової палати із відсутністю форс-мажорних обставин як таких, а відповідно до правової позиції Верховного Суду сертифікат ТПП не є єдиним можливим доказом існування обставин непереборної сили, а є лише одним із засобів доказування. Фактичні обставини, на які посилається відповідач, а саме систематичні ракетні обстріли території України, масові відключення електроенергії, перебої в логістичних ланцюгах та роботі підприємств, є загальновідомими у розумінні ст. 75 ГПК України та не потребують доказування. Вказані обставини об`єктивно впливали на можливість своєчасного виконання господарських зобов`язань, що неодноразово визнавалося судовою практикою.
Також відповідач зазначав, що позивач не враховує, що відповідно до ст. 617 ЦК України особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це сталося внаслідок випадку або непереборної сили, а в даному випадку відповідачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між обставинами воєнного характеру та неможливістю належного виконання зобов`язання у встановлений строк. Посилання позивача на умови договору щодо обов`язковості повідомлення та надання сертифіката ТПП не може мати безумовного характеру, оскільки відповідні положення договору підлягають застосуванню з урахуванням принципів добросовісності, розумності та справедливості, визначених ст. 3 ЦК України. Формальне недотримання процедури повідомлення не може автоматично позбавляти сторону права посилатися на обставини непереборної сили, якщо їх наявність є очевидною та підтверджується сукупністю інших доказів.
На думку відповідача, доводи позивача щодо безумовного стягнення неустойки є помилковими, оскільки, хоча відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойка є способом забезпечення виконання зобов`язання, суд, згідно зі ст. 551 ЦК України має право зменшити розмір штрафних санкцій, якщо вони є явно неспівмірними з наслідками порушення зобов`язання, а у даному випадку позивачем не доведено настання будь-яких негативних наслідків від прострочення поставки, не надано доказів збитків або істотного порушення господарської діяльності. Натомість заявлена до стягнення сума штрафних санкцій є значною у порівнянні з характером порушення та фактичними обставинами справи, що свідчить про її неспівмірність.
За приписами частини п`ятої ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до частини п`ятої ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.
Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.07.2025 між АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» (далі - Покупець) та ТОВ «Адм Енерджі» (далі - Постачальник) був укладений Договір № 53-145-01-25-01744 (далі - Договір).
Відповідно до п. 2.1. Договору, предметом цього Договору є крісла, стільці (згідно колу ДК 021:2015 39110000-6 - Сидіння, стільці та супутні вироби і частини до них) (палі - товари), які Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити.
Найменування (номенклатура) та одиниці виміру товарів наведені у специфікації № 1, № 2 та № 3, що є додатком № 1 (далі - Додаток № 1) до цього Договору та є його невід`ємною частиною (п. 2.2. Договору). 
Пунктом 2.5. Договору передбачено, загальна сума цього Договору формується на підставі цін на товари, наведені у Додатку № 1, та становить: 419 454,15 грн без ПДВ; крім того сума ПДВ становить 83 890,83 грн: загальна сума Договору з ПДВ становить 503 344,98 грн.
Сторонами погоджено, що товари поставляються у термін впродовж 45 календарних днів. Строк поставки товару визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного Договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі». Товари поставляються Постачальником на умовах DDP згідно Інкотермс-2010. Місце доставки зазначено в Додатку № l. У разі проведення воєнних дій чи окупації території, Постачальник узгоджує з Покупцем інше місце доставки товарів (п. 3.1. Договору).
Умовами п. 3.3. Договору передбачено, що датою доставки вважається дата надходження товару на склад Покупця.
Найменування (номенклатура) та одиниці виміру товарів наведені у Додатку № l (п. 4.1. Договору).
Умовами п. 8.4. Договору передбачено, що датою переходу права власності на товари від Постачальника до Покупця вважається дата підписання Покупцем видаткової накладної.
Відповідно до п. 10.1. Договору, у випадку порушення строків поставки, Постачальник зобов`язується сплатити Покупцю пеню у розмірі 0,1% від суми непоставлених (недопоставлених) товарів за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) товарів понад тридцять діб, Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 7% від суми непоставлених (недопоставлених) товарів. 
Умовами п. 11.1. Договору сторонами погоджено визначення, що таке форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та що до них відноситься. 
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства (п. 11.2. Договору).
Згідно з п. 11.3. Договору, сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу Сторону про їх виникнення протягом 5 днів з моменту їх виникнення з наступним наданням, не пізніше двох місяців, відповідного підтверджуючого документу.
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє Сторону права посилатися на них як на обставини, що звільняють від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором. Про припинення дії форс-мажорних обставин Сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5-денний строк повідомляє іншу сторону (п. 11.4. Договору).
Пунктом 11.5. Договору передбачено, що форс-мажорні обставини звільняють від відповідальності на період часу, який є розумним, з урахуванням впливу перешкод на виконання зобов`язань за Договором. Правом призупинити виконання зобов`язання на цей період часу сторони наділяються лише у разі окремої домовленості про це.
Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє 31.12.2026, а в частині виконання гарантійних зобов`язань, передбачених Договором до закінчення терміну дії гарантії (п. 12.1. Договору).
Відповідно до п. 12.3. Договору, закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії та виконання діючих зобов`язань.
Умовами п. 14.1. Договору передбачено, що додатки до цього Договору є його складовою та невід`ємною частиною. До цього Договору додаються: Додаток № 1, що складається із Специфікації № 1, № 2 та № 3. Додаток № 2 Технічна специфікація. 
Згідно з умовами Специфікації № 1, найменування товару - крісло офісне Веб, виробник - ТОВ «АМФ Україна», кількість - 17 шт., загальна сума - 52 512,66 грн з ПДВ, пункт (місце) доставки - Хмельницька обл., м. Нетішин, Хмельницьке відділення філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» (вантажоодержувач).
Згідно з умовами Специфікації № 2, найменування товару - крісло офісне Фрідом, виробник - ТОВ «АМФ Україна», кількість - 20 шт., загальна сума - 173 014,80 грн з ПДВ, пункт (місце) доставки - Миколаївська обл., м. Південноукраїнськ, Південноукраїнськ відділення філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» (вантажоодержувач).
Згідно з умовами Специфікації № 3, найменування товару - крісло офісне Фрідом, виробник - ТОВ «АМФ Україна» у кількості - 28 шт. та стілець офісний ISO Black у кількості - 20 шт. загальна сума - 277 817,52 грн з ПДВ, пункт (місце) доставки - Рівненська обл., м. Вараш, Рівненське відділення філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» (вантажоодержувач).
Як зазначає позивач, Договір було оприлюднено 22.07.2025 (посилання на веб-портал Уповноваженого органу - https://smarttender.biz/publichni-zakupivli-prozorro/38343724/), отже граничний строк поставки товарів, відповідно до умов передбачених Договором, становив до 05.09.2025 (включно).
Однак, фактично товар надійшов до визначених місць доставки, передбачених Додатком № 1 (специфікації № 1, № 2, № 3), з порушенням строків передбачених Договором, що підтверджується відповідними видатковими накладними:
1. № 191 від 06.10.2025 на поставку крісел офісних Фрідом у кількості - 28 шт. та стільців офісних ISO Black у кількості - 20 шт. на загальну суму 277 817,52 грн з ПДВ (сума без ПДВ 231 514,60 грн) за адресою доставки - Рівненська область, м. Вараш, Промзона 1, Рівненське відділення філії «ВП «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» - дата доставки - 07.10.2025;
2. № 195 від 09.10.2025 на поставку крісел офісних Веб у кількості - 17 шт. на загальну суму 52 512,66 грн з ПДВ (сума без ПДВ 43 760,55 грн) за адресою доставки - Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 36, Хмельницьке відділення філії «ВП «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» - дата доставки - 14.10.2025;
3. № 212 від 05.11.2025 на поставку крісел офісних Фрідом у кількості - 20 шт. на загальну суму 173 014,80 грн з ПДВ (сума без ПДВ 144 179,00 грн) за адресою доставки - Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, Промислова зона Проммайданчик, 19-А, Південноукраїнське відділення філії «ВП «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» - дата доставки - 10.11.2025, 
а також прибутковими ордерами № 92 від 07.10.2025 (видаткова накладна № 191 від 06.10.2025), № 25/0 від 14.10.2025 (видаткова накладна № 195 від 09.10.2025) та № 25-10305 від 10.11.2025 (видаткова накладна № 212 від 05.11.2025).
01.12.2025 АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» звернулось до ТОВ «Адм Енерджі» з претензією № 45/1-2835-вих від 01.12.2025, в якій у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань в частині дотримання строку поставки товару, вимагало терміново, але не пізніше п?яти робочих днів з дати отримання цієї претензії перерахувати штрафні санкції в сумі 57 087,94 грн штрафних санкцій, з яких: 21 853,78 грн пені та 35 234,16 грн штрафу, до якої долучено розрахунок суми претензії. 
В якості доказів направлення вказаної претензії позивачем були надані копії опису вкладення у лист Укрпошта експрес, накладної Укрпошта № 3440305585379 від 01.12.2025 та квитанції Укрпошта № R344030002041 про вручення 11.12.2025.
14.01.2026 АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом» повторно звернулось до ТОВ «Адм Енерджі» з досудовим попередженням № 45/1-104-вих від 13.01.2026 про сплату штрафних санкцій за порушення строків поставки товару, на підтвердження чого позивачем були надані копії опису вкладення у лист Укрпошта експрес, накладної Укрпошта № 3440305598420 від 14.01.2026 та квитанції від 14.01.2026.
Однак, нарахована позивачем неустойка відповідачем в добровільному порядку сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.
Спірні правовідносини сторін виникли на підставі укладеного між сторонами Договору № 53-145-01-25-01744 від 21.07.2025, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, відповідно до п. 2.1. якого, відповідач зобов`язувався поставити та передати у власність позивача товар, а позивач зобов`язувався прийняти та оплатити його.
Частиною першою ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).
Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ст. 622 ЦК України).
В силу вимог частини першої ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу
Відповідно до частини першої ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п. 3.1. Договору, сторонами погоджено, що товари поставляються у термін впродовж 45 календарних днів. Строк поставки товару визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного Договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі». Товари поставляються Постачальником на умовах DDP згідно Інкотермс-2010. Місце доставки зазначено в Додатку № l.
Датою доставки вважається дата надходження товару на склад Покупця (п. 3.3. Договору).
Умовами п. 8.4. Договору передбачено, що датою переходу права власності на товари від Постачальника до Покупця вважається дата підписання Покупцем видаткової накладної.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, відповідачем було здійснено поставку товару, однак з порушенням строків передбачених Договором, оскільки Договір було оприлюднено 22.07.2025, що підтверджується скріншотом зі сторінки веб-порталу Уповноваженого органу - https://smarttender.biz/publichni-zakupivli-prozorro/38343724/, отже граничний строк поставки товарів, становив до 05.09.2025 (включно), але товари були поставлені:
1. за видатковою накладною № 191 від 06.10.2025 (прибутковий ордер № 92 від 07.10.2025) на загальну суму 277 817,52 грн з ПДВ - дата доставки - 07.10.2025, у зв`язку з чим кількість днів прострочення становить - 31 день (з 06.09.2025 по 06.10.2025);
2. за видатковою накладною № 195 від 09.10.2025 (прибутковий ордер № 25/0 від 14.10.2025) на загальну суму 52 512,66 грн з ПДВ - дата доставки - 14.10.2025, у зв`язку з чим кількість днів прострочення становить - 38 днів (з 06.09.2025 по 13.10.2025);
3. за видатковою накладною № 212 від 05.11.2025 (прибутковий ордер № 25-10305 від 10.11.2025) на загальну суму 173 014,80 грн з ПДВ - дата доставки - 10.11.2025, у зв`язку з чим кількість днів прострочення становить - 65 днів (з 09.06.2025 по 09.11.2025).
У зв`язку з чим, позивачем, відповідно до п. 10.1. Договору, були нараховані пеня у загальному розмірі 21 853,78 грн та штраф у загальному розмірі 35 234,16 грн, з яких: 
1. за видатковою накладною № 191 від 06.10.2025 на загальну суму 277 817,52 грн за період з 06.09.2025 по 06.10.2025 (31 день) - 8 612,34 грн пені та 19 447,23 грн штрафу;
2. за видатковою накладною № 195 від 09.10.2025 на загальну суму 52 512,66 грн за період з 06.09.2025 по 13.10.2025 (38 днів) - 1 995,48 грн пені та 3 675,89 грн штрафу;
3. за видатковою накладною № 212 від 05.11.2025 на загальну суму 173 014,80 грн за період з 09.06.2025 по 09.11.2025 (65 днів) - 11 245,96 грн пені та 12 111,04 грн штрафу.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша ст. 612 ЦК України).
Положеннями пп. 3 частини першої ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.
Згідно з частинами першою та другою ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до частини третьою ст. 549 ЦК України (у редакції, чинній станом на дату укладення договору), пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини третьою ст. 549 ЦК України (у редакції, чинній станом на строк поставки товару та дату фактичної поставки та період нарахування неустойки), пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Відповідно до абзацу третього частини другої ст. 231 ГК України (чинному станом на дату укладення договору), у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Частиною четвертою ст. 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом третім частини другої ст. 231 ГК України, можливе за сукупності таких умов:
- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;
- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;
- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.
У даній справі йде мова саме за порушення строків виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з порушенням строків поставки товару, погоджених умовами Договору. 
У п. 10.1. Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків поставки, Постачальник зобов`язується сплатити Покупцю пеню у розмірі 0,1% від суми непоставлених (недопоставлених) товарів за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) товарів понад тридцять діб, Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 7% від суми непоставлених (недопоставлених) товарів, що кореспондується з положеннями абзацу третього частини другої ст. 231 ГК України (чинному станом на дату укладення договору).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються. 
Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.
Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, ним було порушено строки поставки товару за вищезазначеними видатковими накладними.
Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Принцип свободи договору відповідно до ст. 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 910/2902/21.
Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.
Отже, право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов`язання, визначено частини другої ст. 546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.
Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення неустойки та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.
Слід зазначити, що судом враховано п. 4 ст. 17 Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 4196-IX від 09.01.2025 «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» (стосовно незастосування на період дії правового режиму воєнного стану в Україні до виконавців державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель штрафу в розмірі 7 відсотків вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання зобов`язання), проте спірні правовідносини не відносяться до державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель.
Розрахунок пені та штрафу здійснений позивачем по кожній видатковій накладній окремо і є арифметично правильним.
Наведені відповідачем заперечення проти позову суд відхиляє з таких підстав.
За приписами п. 3 частини першої ст. 3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства України.
Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже, одним з ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин, а тому законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя ст. 6 ЦК України).
Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23 особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Договір це універсальний регулятор, а отже він є підставою для становлення, зміни чи припинення приватних прав і обов`язків та інших наслідків саме для його сторін. Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання і має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.
Із встановлених судами обставин справи вбачається, що відповідач з власної ініціативи прийняв участь у закупівлі та в добровільному порядку уклав Договір з позивачем.
Таким чином, між сторонами цього спору існують договірні стосунки на підставі укладеного Договору, а тому відносини сторін мають договірний характер і саме договір визначає, зокрема, підстави, порядок, умови, межі, період та розмір відповідальності сторін. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.08.2024 у cправі № 917/1957/23.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються. Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18, від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан, який продовжено численними Указами Президента України, та який діє на сьогоднішній день. 
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.
Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за Договором.
Так, відповідно до частини першої ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Наразі ТПП України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин та з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.
Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», ТПП України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.
13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
З огляду на це, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).
Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.
Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Відповідно до частини третьої ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, засвідчує Торгово-промислова палата України за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.
Поряд з цим, згідно висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 25.01.2022 у справі № 905/3886/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих що собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для нього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
В той же час, з огляду на вищенаведені норми чинного законодавства України, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання з поставки товарів у строк, погоджений сторонами у спірному Договорі, внаслідок настання форс-мажорних обставин, зокрема: відсутні документальні підтвердження аварійних та стабілізаційних відключень електроенергії на виробничих об`єктах виробника ТОВ «АМФ» м. Дніпро у період виробництва та постачання товару позивачу за спірним Договором; відсутність документальних доказів зупинки або суттєвого обмеження виробничих процесів ТОВ «АМФ» м. Дніпро, а також неможливості своєчасного виготовлення та відвантаження продукції.
Крім того, умовами п. 11.3. Договору сторонами було погоджено, що сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу Сторону про їх виникнення протягом 5 днів з моменту їх виникнення з наступним наданням, не пізніше двох місяців, відповідного підтверджуючого документу - відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства (п. 11.2. Договору).
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє Сторону права посилатися на них як на обставини, що звільняють від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором. Про припинення дії форс-мажорних обставин Сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5-денний строк повідомляє іншу сторону (п. 11.4. Договору).
Пунктом 11.5. Договору передбачено, що форс-мажорні обставини звільняють від відповідальності на період часу, який є розумним, з урахуванням впливу перешкод на виконання зобов`язань за Договором. Правом призупинити виконання зобов`язання на цей період часу сторони наділяються лише у разі окремої домовленості про це.
Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повідомлення відповідачем позивача про настання форс - мажорних обставин відповідно до умов п. 11.3. Договору, що є наслідком застосування умов п. 11.4. Договору.
При цьому, укладаючи спірний Договір 21.07.2025, майже після 3,5 року після початку воєнного стану, відповідач був обізнаний про військовою агресією російської федерації проти України та введенні в Україні воєнного стану, та мав можливість передбачити їх наслідки в розрізі виконання взятих на себе зобов`язань.
За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими, а існування воєнного стану на території України не є свідченням наявності обставин непереборної сили в контексті виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором без належного підтвердження. 
Слід зазначити, що збройна агресія російської федерації проти України є обставиною, яка впливає на обидві сторони даної справи.
Також, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначав, що хоча відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойка є способом забезпечення виконання зобов`язання, суд, згідно зі ст. 551 ЦК України має право зменшити розмір штрафних санкцій, якщо вони є явно неспівмірними з наслідками порушення зобов`язання, а у даному випадку позивачем не доведено настання будь-яких негативних наслідків від прострочення поставки, не надано доказів збитків або істотного порушення господарської діяльності. Натомість заявлена до стягнення сума штрафних санкцій є значною у порівнянні з характером порушення та фактичними обставинами справи, що свідчить про її неспівмірність.
Згідно з частиною третьою ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Проаналізувавши зазначені приписи, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).
Як встановлено судом за матеріалами справи, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення неустойки (пені та штрафу) та не надано жодних доказів на його обґрунтування.
Крім того, відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру неустойки пені та штрафу, як і не надано доказів понесення додаткових збитків чи вплив стягнення вказаної суми неустойки на фінансовий стан відповідача.
Слід зазначити, що розмір неустойки (пені та штрафу), нарахований позивачем за порушення поставки товару на суму 503 344,98 грн, складає 57 087,94 грн, у зв`язку з чим, посилання відповідача на те, що розмір штрафних санкцій є неспівмірним та не обґрунтованим не знайшли свого підтвердження. 
Також, частиною першою ст. 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Оскільки відповідачем здійснено поставку товару з порушенням строків, встановлених умовами Договору, то позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У зв`язку із задоволенням позову, судовий збір у розмірі 3 328,00 грн, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.
Також, у позовній заяві було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат: позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 328,00 грн, інших витрат не очікується (розрахунок витрат - сума судового збору).
Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адм Енерджі» (01054, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 7; ідентифікаційний код: 43890998) на користь Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Складське господарство» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (34403, Рівненська обл., Вараський р-н, м. Вараш, Будівельна база № 1 та № 2 промислової зони(пн), буд. 35/2; ідентифікаційний код ВП: 36217282) 57 087 (п`ятдесят сім тисяч вісімдесят сім) грн 94 коп. штрафних санкцій та судовий збір у розмірі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн 00 коп. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова