Справа № 303/1472/26
2/303/640/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року    м. Мукачево 

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі головуючої судді   Курах Л.В.
секретар судового засідання  Гейруш Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2026 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 26.10.2002 року було зареєстровано шлюб, від якого народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.09.2025 року шлюб між сторонами було розірвано. Їхній син проживає разом з нею, вона повністю забезпечує сина всім необхідним для його розвитку та виховання. Вважає, що відповідач тривалий час ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, а відтак просить суд позов задовольнити. 
Ухвалою судді від 13.03.2026 року постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
06.04.2026 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому визнав свій обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина, однак зазначив, що перебуває у складному матеріальному становищі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, яка настала внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідач вказав, що не має жодних офіційних доходів в Україні. Просив призначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (мінімальний гарантований розмір згідно з ч. 2 ст. 182 СК України) до моменту відновлення працездатності Відповідача.
08.03.2026 року позивач подала відповідь на відзив, у якій вказала, що доводи відповідача щодо його скрутного матеріального становища є необґрунтованими, оскільки, на її думку, законодавство Чеської Республіки передбачає механізми соціального та страхового забезпечення осіб, які перебувають у стані тимчасової непрацездатності, у тому числі компенсаційні виплати та відшкодування витрат, пов`язаних із лікуванням та втратою доходу. Крім того, позивачка зазначила, що вимоги заявлені не у фіксованій сумі, а у частці від доходу відповідача, що відповідає положенням сімейного законодавства України та забезпечує мінімальний гарантований рівень утримання дитини.
13.04.2026 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких він не погодився з викладеними доводами та вказав, що твердження позивача є припущеннями та не підтверджені належними і допустимими доказами. Зазначив, що відповідач перебуває у стані тимчасової непрацездатності, підтвердженій медичними документами, у зв`язку з чим не має стабільного доходу. При цьому він заперечив твердження позивача про умисне ухилення від утримання дитини, вказавши, що допомога дитині надавалася у вигляді передачі одягу, продуктів харчування та грошових коштів через родичів відповідача. Крім того, у запереченнях зазначено, що позивач нібито створює перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною, що, на думку представника відповідача, впливає на можливість реалізації ним батьківських прав. Також він заперечив твердження про отримання відповідачем виробничої травми, зазначивши, що ушкодження було отримано в побутових умовах, а не під час виконання трудових обов`язків.
24.04.2026 року позивач подала заяву про спростування заперечень відповідача вказала на суперечності у його позиції щодо обставин отримання травми, а також наголосила, що надані медичні документи не підтверджують доводів про тяжкість ушкоджень або неможливість отримання доходу. Позивач також зазначила, що посилання відповідача на значні витрати на лікування не підтверджені доказами.
Позивач у судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовільнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають частково.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28.11.2014 року.
Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.09.2025 року шлюб, зареєстрований між  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , розірвано. 
Ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України від "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).
Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Виходячи з вищенаведеного, враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дитини, а також те, що відповідач несе обов`язок із утримання дитини поряд з матір`ю, є підстави для визначення розміру аліментів у частці заробітку (доходу), на чому наполягає позивач.
Що стосується посилань відповідача на незадовільний стан здоров`я (тимчасову непрацездатність), суд виходить з наступного.
Доказів того, що відповідач має стійку втрату працездатності (призначення йому групи інвалідності чи будь-яких документально підтверджених витрат на придбання ним ліків або оплати будь-яких видів лікування, тощо), в матеріалах справи немає.
Жодної інформації щодо доходів на час розгляду справи, з яких можна було б зробити висновок про його матеріальний стан, відповідач не надав. Крім того, відповідач не надав інформації, що його дохід змінився та він не має можливості оплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Перебування відповідача тимчасово непрацездатним, не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти.
Стосовно заперечень відповідача, щодо стягнення аліментів у частці від доходу, то суд зазначає, що тимчасова непрацездатність та відсутність доказів щодо заробітку (доходу) відповідача, не приводить до висновку, що аліменти мають бути присуджені у розмірі, як того хоче відповідач.
Аліменти у мінімальному гарантованому розмірі можуть бути присуджені коли відповідач доведе, що він спроможний платити їх лише в такому розмірі внаслідок стану здоров`я, наявності утриманців, тощо. Вказаних обставин відповідач не довів.
Стосовно посилання відповідача на стягнення аліментів у розмірі 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів визначає за вибором того з батьків дитини, разом з яким вона проживає. Оскільки позивач просить стягувати аліменти саме в частці від заробітку (доходу), підстави для зміни способу стягнення відсутні.
Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
Враховуючи викладене вище, суд вбачає наявність законних підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.02.2026 року і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.
На підставі ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 354, 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 180-184, 191 СК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити.
Стягувати з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 23.02.2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь держави 1 331,20 (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) гривень судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).
Відповідач: ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце реєстрації за адресою:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).
Представник відповідача: Іванчик Іван Іванович ( АДРЕСА_2 ).

Головуюча     Л.В.Курах