ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 травня 2026 року справа №200/1064/21-а 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року по справі №200/1064/21-а (суддя І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення певних дій, -

УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі № 200/1064/21-а визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії ОСОБА_1 з 83% до 70% сум грошового забезпечення, починаючи з 01 травня 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії в основному розмірі 83 % сум грошового забезпечення починаючи з 01 травня 2018 року відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішення суду набрало законної сили 14.05.2021 року, виконавчий лист на виконання рішення суду видано 27.05.2021 року.
29 січня 2026 року до суду від відповідача надійшла заява про заміну сторони (відповідача) у виконавчому провадженні з Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яка обґрунтована тим, що на виконання означеного рішення суду Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії гр. ОСОБА_1 в розмірі 9 151,31 грн (розмір пенсії до перерахунку складав 7 887,71 грн) з 01.05.2018 виходячи із 83% сум грошового забезпечення. Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно рішення суду з урахуванням виплачених сум за період з 01.05.2018 по 31.05.2021 склала 37 908,00 грн. Листом від 12 лютого 2024 року № 21100-0203-9/9541 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області направлено запит на матеріали пенсійної справи в зв`язку з переїздом ОСОБА_1 до Кіровоградської області. На виконання запиту електронну пенсійну справу ОСОБА_1 направлено засобами програмного забезпечення ПВП ДКГ 14 лютого 2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. У зв`язку зі зміною місця проживання ОСОБА_1 з 01.03.2024 перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградської області. Таким чином, з моменту взяття ОСОБА_1 на облік у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, саме цей територіальний орган Пенсійного фонду України є належним розпорядником пенсійної справи, наявних у ній розрахунків та інших матеріалів, що підтверджують порядок і розмір здійснених нарахувань та виплат. У зв`язку з цим Головне управління є об`єктивно позбавлене технологічних можливостей самостійно здійснювати виплату нарахованої заборгованості.
На підтвердження доводів клопотання відповідач надав до суду лист Головного управління ПФУ в Кіровоградській області від 12.02.2024 № 1100-0203-9/9541 щодо направлення пенсійної справи, лист Головного управління ПФУ в Донецькій області від 14.02.2024 № 0500-0508-9/14605 «Про відправку електронної пенсійної справи гр. ОСОБА_1 ».
Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 70446408.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року заяву задоволено. Замінено сторону (відповідача) у справі № 200/1064/21-а та боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 200/1064/21-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії в основному розмірі 83 % сум грошового забезпечення починаючи з 01 травня 2018 року відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” з урахуванням раніше проведених виплат з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (ЄДРПОУ 20632802, адреса: вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, 25009).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову про відмову у задоволенні заяви про заміну сторону (відповідача) у справі №200/1064/21-а.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Судом не враховано, що відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не є правонаступником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не ліквідовано, його повноваження не припинені. Відтак, судом першої інстанції безпідставно здійснено заміну сторони виконавчого провадження.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
За правилами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини першої статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Частиною першою статті 379 КАС України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) надано визначення, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 1404-VIII стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Положеннями абзацу 1 частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.
Заміна сторони виконавчого провадження відбувається у разі вибуття однієї зі сторін та полягає у вступі на її місце її правонаступника. У даному випадку визначальною умовою є саме факт правонаступництва, тобто передача прав та обов`язків однієї особи іншій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 вказала, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, у цих правовідносинах. Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому, на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.10.2019 року у справі №812/1408/16 зазначив таке: «Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа № 524/4478/17), від 20 лютого 2019 року (справа № 826/16659/15).
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво – це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво – це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.»
Таким чином, у межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, суд повинен встановити факт переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Інакше відсутність підстав публічного правонаступництва доводить неможливість його здійснення.
Однак, при зверненні до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не надало жодного доказу на підтвердження здійснення адміністративного (публічного) правонаступництва.
В обгрунтування підстав для здійснення правонаступництва Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області посилався на ті обставин, що в зв`язку з переїздом позивача до Кіровоградської області, матеріали пенсійної справи були передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Таким чином, з моменту взяття позивача на облік у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, саме цей територіальний орган Пенсійного фонду України є належним розпорядником пенсійної справи, наявних у ній розрахунків та інших матеріалів, що підтверджують порядок і розмір здійснених нарахувань та виплат. У зв`язку з цим Головне управління є об`єктивно позбавлене технологічних можливостей самостійно здійснювати виплату нарахованої заборгованості. Відповідно до норм діючого законодавства обов`язок виплачувати пенсію переходить до компетенції Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Проте, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини не є тією правовою підставою, з якою стаття 379 КАС України передбачає заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.
В межах спірних правовідносин не відбулося адміністративного (публічного) правонаступництва, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави стверджувати про наявність обставин, які зумовлюють правонаступництво.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні, а тому судом першої інстанції помилково задоволено заяву.
Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду з цього питання, викладену у постановах від 13 березня 2019 року (справа № 524/4478/17), від 20 лютого 2019 року (справа № 826/16659/15), колегія суддів вважає помилковим, оскільки справи не є тотожними .
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329,382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року по справі №200/1064/21-а – задовольнити.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року по справі №200/1064/21-а – скасувати.
У задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про заміну сторони (відповідача) у виконавчому провадженні– відмовити.
Повне судове рішення – 07 травня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко