Номер провадження: 22-ц/813/4660/26 
Справа № 506/667/25
Головуючий у першій інстанції Білоус В. М.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
представник позивача – Чечельницька Антоніна Олексіївна
відповідач - ОСОБА_1 
представник відповідача – Цокало Тетяна Михайлівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Білоуса В.М., у приміщенні того ж суду,
у цивільний справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-
установив:
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом в сумі 112266,50 грн. посилаючись на те, що 11 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №8275074, в межах якого надав відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені кредитним договором. Договір позики був підписаний відповідачем електронним підписом відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. В подальшому, 06.06.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено договір факторингу №06062025, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передала (відступила) ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» за плату права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 06.06.2025 до договору факторингу №06062025 ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 72900 грн., з яких: 27000 – сума заборгованості за основною сумою боргу, 32400 грн. – сума заборгованості за відсотками, 13500 грн. – сума заборгованості за пенею, штрафами.
17 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір №73715817, який укладений у вигляді електронного документа та підписаний відповідачем електронним підписом відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №44 від 21.02.2025 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 18306,50 грн., з яких: 8787,50 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 3348,75 грн. – сума заборгованості за відсотками; 4745,25 грн. – сума заборгованості по відсоткам за понадстрокове користування позикою; 1425 грн. – комісія за надання позики.
05 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір №8776626 який укладений у вигляді електронного документа та підписаний відповідачем електронним підписом відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. В подальшому, 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №1 від 27.03.2025 до договору факторингу №27/03/25 від 27.02.2025 ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 21060 грн., з яких: 6500 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 18,85 грн. – сума заборгованості за відсотками; 13000 грн. – сума заборгованості за пенею; 1541,15 грн. – комісія за надання кредиту.
Просить суд стягнути з відповідача загальну заборгованості за договорами позики №8275074, №73715817, №8776626 у розмірі 112266,50 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2025 рокупозовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено частково.
В обґрунтування рішення суд зазначає, що що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між відповідачем та первісними кредиторами кредитних договорів, факту отримання відповідачем кредитних коштів, а також переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договорів факторингу.
Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, у зв`язку з чим визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Разом з тим суд відмовив у задоволенні частини позовних вимог, які не були належним чином підтверджені доказами або не відповідали вимогам чинного законодавства.
Визначаючи розмір заборгованості за договором позики № 73715817 від 17 вересня 2024 року, суд першої інстанції виходив із розрахунку, наданого позивачем, та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача як основної суми боргу, так і нарахованих процентів за користування кредитом та процентів за понадстрокове користування позикою.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить суд змінити рішення суду та зменшити розмір стягнутої заборгованості.
В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув проценти, нараховані після спливу строку кредитування, оскільки такі проценти за своєю правовою природою є мірою відповідальності, передбаченою статтею 625 ЦК України. Враховуючи дію пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час воєнного стану, такі нарахування не підлягають стягненню.
У зв`язку з цим скаржник просить зменшити розмір заборгованості за договором позики №73715817 та здійснити відповідний перерозподіл судових витрат.
Позиція учасників справи.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
В обґрунтування зазначає, що кредитні договори були належним чином укладені в електронній формі, відповідач отримала кредитні кошти та погодилася з усіма умовами кредитування, а розмір заборгованості підтверджений належними доказами. Також позивач вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування процентів та заперечує проти стягнення заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.
Щодо явки сторін.
Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання не з`явились, що не заважає розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу просив справу розглядати без їх участі, а представник відповідача 09.06.2026 подав заяву, у якій просив справу розглядати без їх участі.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором позики № 73715817 від 17 вересня 2024 року, а саме щодо правомірності нарахування та стягнення процентів за понадстрокове користування позикою після спливу строку кредитування.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Однак у оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.
Судом встановлено, що 11 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №8275074.
Із змісту вказаного договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора С1784.
Відповідно до умов договору №8275074 від 11.09.2024 року сума позики складає 25500,00 гривень, строк дії договору – до 360 днів, стандартна процентна ставка складає – 1,00% в день.
Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора СU0771.
Відповідно до п. 2.1. Договору №8275074 від 11.09.2024 року кошти кредиту надаються Товариством, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Факт перерахування кредитних коштів підтверджено листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 11713 від 11.06.2025 року.
Відповідно до розрахунку за укладеним договором №8275074 від 11.09.2024 року заборгованість ОСОБА_1 72900 грн., з яких: 27000 – сума заборгованості за основною сумою боргу, 32400 грн. – сума заборгованості за відсотками, 13500 грн. – сума заборгованості за пенею, штрафами.
06.06.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено договір факторингу №06062025, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передала (відступила) ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» за плату права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 06.06.2025 до договору факторингу №06062025 ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 72900 грн., з яких: 27000 – сума заборгованості за основною сумою боргу, 32400 грн. – сума заборгованості за відсотками, 13500 грн. – сума заборгованості за пенею, штрафами.
Також, 17 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір №73715817, який укладений у вигляді електронного документа та підписаний відповідачем електронним підписом відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора 54642.
Відповідно до умов договору №73715817від 17.09.2024 року сума позики складає 9500 гривень, строк дії договору – до 30 днів, стандартна процентна ставка складає – 0,250% в день, комісія за надання позики від суми наданої позики -15,00% (що у грошовому виразі складає 1425,00 грн.).
Відповідно до п. 2 договору №73715817від 17.09.2024 р. дата надання позики визначена 17.09.2024 , дата повернення позики – 16.10.2025, денна процентна ставка/ день – 0,750%, проценти за понадстрокове користування позикою за день – 2,70%, пеня/день – 2,7%, орієнтовна реальна річна процентна ставка – 1186,17 %, орієнтовна загальна вартість позики – 11637,50 грн..
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
28.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року відповідно до якої сторони погодили внести зміни п. 1.3 Договору №14/06/21 від 14.06.2021 .
13.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено додаткову угоду №7 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року відповідно до якої сторони погодили, що договір №14/06/21 від 14.06.2021 року дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором; У випадку якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік.
21.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено додаткову угоду №48 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року у якій визначили умови щодо загальної суми прав вимоги згідно реєстрів боржників №43 та №44.
Факт перерахування грошових коштів у сумі 3164501,52 грн. ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» підтверджується платіжною інструкцією від 28.02.2025 №670
Відповідно до реєстру боржників №44 від 21.02.2025 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 18306,50 грн., з яких: 8787,50 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 3348,75 грн. – сума заборгованості за відсотками; 4745,25 грн. – сума заборгованості по відсоткам за понадстрокове користування позикою; 1425 грн. – комісія за надання позики.
Крім того, 05 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір №8776626, який укладений у вигляді електронного документа та підписаний відповідачем електронним підписом відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора 137345.
Відповідно до умов договору №73715817 від 17.09.2024 року сума позики складає 6500 гривень, строк дії договору – до 30 днів, процентна ставка/день складає – 0,01% фіксована, комісія за надання кредиту – 23,71% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1541,15 грн..
В подальшому, 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників №1 від 27.03.2025 до договору факторингу №27/03/25 від 27.02.2025 ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 21060 грн., з яких: 6500 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 18.85 грн. – сума заборгованості за відсотками; 13000 грн. – сума заборгованості за пенею; 1541,15 грн. – комісія за надання кредиту.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею за договором №8275074 від 11.09.2024 у розмірі 13500 грн. та договором №8776626 від 05.11.2024 р. у розмірі 13000 грн., суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим.
Однак, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Даний стан неодноразово продовжено Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».
Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо заперечень стосовно перехіду права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентсво необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 р. за договором факторингу №14/06/21, та за додатковою угодою №7 від 13.06.2022 р. до цього ж договору, укладений між ТОВ «1 Безпечне агентсво необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Як вже встановлено судом, 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 28.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року відповідно до якої сторони погодили внести зміни п. 1.3 Договору №14/06/21 від 14.06.2021. 13 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» укладено додаткову угоду №7 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 відповідно до якої сторони погодили, що договір №14/06/21 від 14.06.2021 року дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором; У випадку якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролагується на кожен наступний рік.
П. 1.1 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 визначено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

П. 1.2. договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому- передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому –передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору.
Тобто предметом договору факторингу №14/06/21 14.06.2021 року, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Таким чином, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання сторін.
З огляду на викладене, договір №14/06/21 від 14.06.2021 є угодою, яка підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу.
Враховуючи наведене, укладання договору факторингу між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» до виникнення кредитних правовідносин з відповідачем не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги за кредитним договором №73715817 від 17.09.2024 р. передано від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» на підставі реєстру, який оформлений належним чином.
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Таким чином, сторони договору можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний факт не взаємопов`язаний з предметом договору та переходом права вимоги.
Така ж позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, а саме, що ознаками договору відступлення права вимоги є:
1) відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;
2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);
3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним;
4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання;
5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Стосовно позовних вимог про стягнення комісії за надання позики за кредитним договором №73715817 від 17.09.2024 р. у розмірі 1425 грн. та комісії за надання кредиту за кредитним договором №8776626 від 05.11.2024 р. у розмірі 1541,15 грн. суд зазначає наступне.
У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послугу, яку вчиняє банк з метою встановлення, зміни правовідносин, а саме: укладення кредитного договору, внесення змін до нього.
Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, оскільки, відповідачем не вживаються заходи щодо добровільного погашення суми кредитної заборгованості, суд першої інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість відповідно до кредитного договору №8275074 від 11.09.2024 у розмірі 57900 грн., з яких: 25500 – сума заборгованості за основною сумою боргу, 32400 грн. – сума заборгованості за відсотками, суму кредитної заборгованості відповідно до кредитного договору №8776626 від 05.11.2024 заборгованість у розмірі 6518,85 грн., з яких: 6500 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 18.85 грн. – сума заборгованості за відсотками та суму кредитної заборгованості відповідно до кредитного договору №73715817 від 17.09.2024 р. у розмірі 16881,50 грн., з яких: 8787,50 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 3348,75 грн. – сума заборгованості за відсотками; 4745,25 грн. – сума заборгованості по відсоткам за понадстрокове користування позикою.
Водночас, враховуючи межі апеляційного перегляду, колегія суддів не надає оцінки висновкам суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо заборгованості за договорами №8275074 від 11 вересня 2024 року та №8776626 від 05 листопада 2024 року, оскільки рішення в цій частині сторонами не оскаржується.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині, апеляційний суд виходить із того, що спір між сторонами фактично зводиться до визначення правової природи процентів за понадстрокове користування позикою, нарахованих за договором №73715817 від 17 вересня 2024 року, та наявності правових підстав для їх стягнення в умовах дії воєнного стану.
Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 17 вересня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №73715817, відповідно до умов якого відповідач отримала позику у розмірі 9500 грн строком на 30 днів.
Згідно з умовами договору та розрахунком заборгованості, наданим позивачем, до складу заявленої до стягнення заборгованості включено, зокрема, 4745,25 грн процентів за понадстрокове користування позикою.
Задовольняючи позов у цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені проценти передбачені умовами договору та підлягають стягненню як складова заборгованості за кредитним зобов`язанням.
Однак такий висновок не відповідає правовій природі зазначених нарахувань.
Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року), колегія суддів здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зроблено такі висновки, що «компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
Верховним судом у постанові від 19.09.2020 року у справі № 686/18977/17 зазначено, що «положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.
Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення».
Згідно пункту 2.4 договору позики від 17.09.2024 року денна процентна ставка за договором складає 0,725%. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%.
Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Колегія суддів зауважує, що пункт 2.4 договору позики, розташований в розділі 2 «Параметри та умови позики» договору, який регулює правомірну поведінку сторін.
Умовами укладеного сторонами договору позики не передбачено розмір процентів річних від простроченої суми, як міри відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що проценти за понадстрокове користування кредитом у розмірі 4745,25 грн нараховані позивачем на підставі п. 2.4 договору не є процентами як мірою відповідальності, передбаченими ст. 625 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за прострочену позику у розмірі 4745,25 грн задоволенню не підлягають.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1, 3 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Водночас колегія суддів не погоджується з розрахунком процентів за користування позикою у розмірі 3348,75 грн, поданим позивачем.
Відповідно до умов договору позики №73715817 від 17 вересня 2024 року сума позики становила 9500 грн, строк користування позикою - 30 днів, а процентна ставка - 0,250 % на день.
Отже, проценти за правомірне користування позикою протягом погодженого сторонами строку кредитування становлять 712,50 грн (9500 грн ? 0,25 % ? 30 днів).
Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності нарахування процентів за користування позикою у більшому розмірі матеріали справи не містять.
Таким чином, за договором позики №73715817 підлягає стягненню 9500 грн, з яких 8787,50 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 712,50 грн - проценти за користування позикою в межах погодженого сторонами строку кредитування.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції помилково включив до складу заборгованості за договором позики №73715817 від 17 вересня 2024 року проценти за понадстрокове користування позикою у розмірі 4745,25 грн, а також безпідставно погодився з розрахунком процентів за користування позикою у розмірі 3348,75 грн, який не відповідає умовам укладеного сторонами договору.
Враховуючи умови договору щодо суми позики, строку кредитування та розміру процентної ставки, за вказаним договором підлягає стягненню 9500 грн, з яких 8787,50 грн становить непогашена сума основного боргу, а 712,50 грн – проценти за правомірне користування позикою протягом погодженого сторонами строку кредитування.
Отже, рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2025 року в частині стягнення заборгованості за договором позики №73715817 від 17 вересня 2024 року підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості з 16881,50 грн до 9500 грн, а загального розміру стягнення – з 81300,35 грн до 73918,85 грн. 
У зв`язку зі зміною рішення суду підлягає також зміні розподіл судових витрат між сторонами.
Таким чином, необхідно зменшити судові витрати, які поніс позивач в суді першої інстанції зі сплати судового збору з 2192,27 грн. до 1993,69 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне збільшити стягувану суму витрат відповідача на правову допомогу з 2484 грн. до 3074,22 грн.
Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1241.16 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Щодо витрат на правову допомогу.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Згідно із ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.1.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
28.10.2025 р. між Крижановською Світланою Віталіївною як клієнтом, з однієї сторони та Цокало Т.М., як адвокатом, з іншої сторони, було укладено договір №1398 про надання правничої допомоги.
Відповідно до п.1.1 даного договору, у відповідності до статті 59 Конституції України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених даним договором.
Згідно із п. 2.1. Договору, Правнича (правова) допомога за даним договором включає в себе:
- юридичні консультації Клієнта до подачі відзиву;
- підготовку документів для подачі та написання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 11.12.2925 р. до Одеського апеляційного суду по справі №506/667/25 про стягнення заборгованості;
- юридичний супровід справи клієнта під час судового розгляду в судах всіх інстанції, та юридичний супровід справи клієнта під час виконання рішення суду;
- підготовку адвокатських запитів спрямованих на надання правничої допомоги клієнту, інші види правової допомоги передбачені даним договором.
Згідно із ч.1. ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.2. ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п.3.1. договору, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. 
Згідно із п.3.2. договору, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються даним договором про надання правничої допомоги, детальним описом робіт (наданих послуг) або додатковою угодою до даного договору.
Відповідно до п.4.4. Адвокат, за даним договором, не має обмежень на вчинення процесуальних дій, має всі повноваження на ведення справи в судді першої, апеляційної та касаційної інстанцій, має право здійснювати від імені клієнта всі його процесуальні право та обов`язки без обмежень.
За п.4.7. Адвокат має право припинити виконувати свої обов`язки за даним договором в зв`язку з не виконанням, або неналежного виконання, клієнтом умов цього договору щодо оплати гонорару.
Частиною 3 ст.137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно Детального опису наданих робіт до Договору №1398 про надання правової допомоги від 30.10.2025 р., адвокатом, Цокало Т.М. станом на 12.01.2025 р. виконано ряд послуг за Договором, а саме: Підготовка та написання заяв по суті – апеляційна скарга на рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2025 р. по справі №506/667/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Фіксована вартість послуг у розмірі 5000 грн.
11 березня 2026 року представником позивача подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зокрема вказано про неспівмірність витрат на оплату професійної правничої допомоги.
У вказаних запереченнях зазначив, що вказана сума витрат є необґрунтованою, неспівмірною зі складністю справи.
Апеляційний суд частково погоджується з доводами заперечення в частині зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги з огляду на таке.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).
У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (на яку посилається заявник), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21); з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23.
Доводи заперечень щодо неспівмірності заявлених витрат суд вважає обґрунтованими у тій частині, що заявлений до стягнення розмір витрат у сумі 5000 грн не відповідає критеріям розумності та співмірності з огляду на характер та обсяг виконаних робіт, а також не може розглядатися як необхідний та пропорційний витратам, пов`язаним із розглядом цієї справи .
Водночас сам по собі факт надання правничої допомоги та підготовки апеляційної скарги підтверджений матеріалами справи, що свідчить про наявність підстав для часткового відшкодування відповідних витрат.
За таких обставин, з урахуванням принципу співмірності, ціни позову, відсутності складності справи та обмеженого обсягу наданих правничих послуг, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню, у сумі 1 000 грн, що відповідає критеріям розумності та справедливості.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2025 - змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості за кредитними договорами №8275074 від 11.09.2024 р., №8776626 від 05.11.2024 р., №73715817 від 17 вересня 2024 року з 81300,00 грн. до 73918,50 грн..
Рішення в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши його в наступній редакцій:
«Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, яке знаходиться за адресою: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1993,69 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3074,22 грн..»
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1241,16 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу у апеляційному суді в розмірі 1000 грн..
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко