ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6912/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 права на відстрочку від призову під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- зобов`язати Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Вказує, що з 25.09.2024 навчається в Університеті Внутрішньої Безпеки в м.Лодзь (Республіка Польща), спеціальність «Право», має статус студента І/ІІ ступеня магістерського навчання, термін навчання з 01.10.2024 по 30.09.2029. Навчання здійснюється за програмою «Подвійний диплом» спільно з ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна Академія управління персоналом». До вступу позивач мав лише повну загальну середню освіту. Зазначає, що 09.04.2025 подав до відповідача заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» із пакетом підтвердних документів. Рішенням комісії, оформленим протоколом від 17.04.2025 №16, відмовлено у наданні відстрочки з підстав ненадання довідки про здобувача освіти, сформованої в Єдиній державній електронній базі з питань освіти. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 у справі №380/12866/25, яке набрало законної сили 28.11.2025, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 17.04.2025 №16; зобов`язано Комісію повторно розглянути заяву позивача від 09.04.2025 з урахуванням висновків суду. 22.01.2026 позивач подав до відповідача заяву про добровільне виконання вказаного судового рішення, однак у відповідь отримав відмову із зазначенням тієї самої причини: ненадання довідки про здобувача освіти, сформованої в Єдиній державній електронній базі з питань освіти. Позивач посилається на те, що іноземні навчальні заклади не мають доступу до Єдиної державної електронної бази з питань освіти України та не можуть сформувати таку довідку, що підтверджується відповіддю Міністерства освіти і науки України від 03.03.2025 №3/1917-25. Натомість позивач надав комісії повний пакет документів, що підтверджують його статус здобувача вищої освіти за денною формою навчання у польському закладі вищої освіти, у тому числі нотаріально засвідчені переклади. Зазначає, що відповідач при повторному розгляді заяви фактично проігнорував висновки суду у справі №380/12866/25 та повторно ухвалив тотожне рішення з тих самих підстав, які вже були визнані судом неправомірними. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Копію вказаної ухвали вручено відповідачу 25.04.2026, підтвердженням чого є наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 19.06.2024 та копією електронного військово-облікового документа із застосунку «Резерв+».
З 25.09.2024 позивач зарахований на навчання за денною формою на спеціальність «Право» до Університету Внутрішньої Безпеки у м.Лодзь (Республіка Польща); термін навчання з 01.10.2024 по 30.09.2029, освітній ступінь - магістр (єдина магістратура). Перші три роки навчання здійснюються за освітньою програмою бакалаврського рівня, четвертий та п`ятий роки - за освітньою програмою магістерського рівня. Вказані обставини підтверджуються довідкою про прийняття іноземця на навчання від 25.09.2024, довідкою про статус студента від 25.09.2024, рішенням про прийняття на навчання від 25.09.2024, умовою про надання освітніх послуг від 02.09.2024, контрактом на навчання за програмою «Подвійний диплом» від 02.09.2024 (укладеним з Університетом Внутрішньої Безпеки в м.Лодзь та ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна Академія управління персоналом»), довідками ПрАТ «ВНЗ «МАУП» від 01.10.2024 №577 та від 08.04.2026 №36/26.
До вступу до Університету Внутрішньої Безпеки у м.Лодзь позивач мав лише повну загальну середню освіту, що підтверджується відповіддю Міністерства освіти і науки України від 03.03.2025 №3/1917-25, згідно з якою в Єдиній державній електронній базі з питань освіти відсутні діючі документи про вищу освіту та записи про поточне здобуття освіти ОСОБА_1 
09.04.2025 позивач звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до якої додав: копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного; копію електронного військово-облікового документа із застосунку «Резерв+»; копію паспорта та РНОКПП; копію витягу з реєстру територіальної громади; копію довідки про навчання; копію відповіді Міністерства освіти і науки України на адвокатський запит про вищу освіту та поточне здобуття освіти; копію нотаріально засвідченого перекладу довідки про прийняття іноземця на навчання; копію нотаріально засвідченого перекладу довідки про статус студента; копію нотаріально засвідченого перекладу рішення про прийняття на навчання; копію умови про надання освітніх послуг; копію контракту.
За результатами розгляду заяви ІНФОРМАЦІЯ_3 протоколом від 17.04.2025 №16 ухвалила рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки. Причина відмови, зазначена у повідомленні від 18.04.2025 №4013: заявник не надав повного пакету документів (відсутня довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти).
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 у справі №380/12866/25 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 17.04.2025 №16; зобов`язано Комісію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2025 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
У вказаному рішенні суд констатував, що матеріали справи підтверджують факт здобування позивачем вищої освіти в іноземному вищому навчальному закладі; іноземні навчальні заклади не мають доступу до Єдиної державної електронної бази з питань освіти України та не можуть сформувати таку довідку, що не може позбавляти позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації; у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач здійснив належну перевірку поданих позивачем документів, як це визначає абз.1 п.60 Порядку №560, оскільки відсутні докази звернення відповідача із запитами до відповідних органів державної влади або використання інформації з публічних електронних реєстрів.
22.01.2026 позивач подав до відповідача заяву про добровільне виконання судового рішення у справі №380/12866/25 із доданням судового рішення та виконавчих листів.
Листом від 27.01.2026 №512 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено позивача, що Комісія з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянула заяву ОСОБА_1 від 09.04.2025; за результатами повторного розгляду протоколом від 04.12.2025 №42 ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період у зв`язку з ненаданням повного пакету документів (відсутня довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти).
Не погоджуючись із рішенням Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (повторним), позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з ч.1 ст.53 Конституції України, кожен має право на освіту.
Відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався; станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
За ч.1 ст.2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами 1, 5 ст.1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а статтею 23 - підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII, рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Відповідно до ч.3 ст.82 Закону України «Про освіту», центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки проводить роботу, пов`язану із встановленням еквівалентності атестатів і дипломів, міжнародним визнанням навчальних курсів, кваліфікацій, вчених звань і наукових ступенів, крім випадків, передбачених спеціальними законами.
11.04.2005 між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Польща укладено Угоду про академічне взаємовизнання документів про освіту та рівноцінність ступенів, ратифіковану Законом України від 22.11.2006 №378-V. Зазначена Угода є частиною національного законодавства України та передбачає взаємне визнання документів про освіту, виданих закладами освіти Республіки Польща та України, і рівноцінність відповідних ступенів вищої освіти.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).
Як передбачено п.1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до п.56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з п.57 Порядку №560, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.
За змістом п.п.58, 60 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки. До заяви додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Відповідно до п.62 Порядку №560, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.
Додатком 5 до Порядку №560 передбачено, що документом, який підтверджує право на відстрочку відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, а також докторантів, є довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти.
Ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі, є наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ, та правомірність повторної відмови відповідача у наданні такої відстрочки після ухвалення Львівським окружним адміністративним судом рішення від 28.10.2025 у справі №380/12866/25.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ визначає коло осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, виключно за матеріальним критерієм - факт здобуття особою професійної (професійно-технічної), фахової передвищої або вищої освіти за денною чи дуальною формою з дотриманням послідовності рівнів освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту». Вказана норма не містить жодного географічного критерію та не обмежує право на відстрочку залежно від того, в якому закладі освіти здобувається освіта(українському/іноземному).
Право на освіту, гарантоване ч.1 ст.53 Конституції України, також не обмежене територією України. Угода між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Польща про академічне взаємовизнання документів про освіту та рівноцінність ступенів від 11.04.2005 на міжнародному двосторонньому рівні визнає рівноцінність документів про вищу освіту, виданих закладами вищої освіти Республіки Польща та України.
Судом встановлено, що позивач з 25.09.2024 безперервно навчається за денною формою на спеціальності «Право» в Університеті Внутрішньої Безпеки у м.Лодзь (Республіка Польща) за освітнім ступенем магістра (єдина магістратура), термін навчання з 01.10.2024 по 30.09.2029. До вступу позивач мав лише повну загальну середню освіту і жодного диплома про вищу освіту не отримував, що підтверджується відповіддю Міністерства освіти і науки України від 03.03.2025 №3/1917-25. Отже, поточне навчання позивача відповідає вимозі п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ щодо здобуття рівня освіти, що є вищим за раніше здобутий, у послідовності, визначеній ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту».
Окремо суд враховує, що позивач навчається за програмою «Подвійний диплом» спільно з ПрАТ «ВНЗ Міжрегіональна Академія управління персоналом» - українським закладом вищої освіти, що підтверджується контрактом від 02.09.2024. Така обставина додатково засвідчує академічний зв`язок навчання позивача з національною системою вищої освіти України.
Крім того, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 у справі №380/12866/25, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання відповідачем у силу ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст.129-1 Конституції України, встановлено наявність правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ.
Щодо підстав повторної відмови, зазначених у протоколі Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.12.2025 №42, суд зазначає наступне.
Єдиною підставою для повторної відмови у наданні позивачу відстрочки відповідач знову обрав ненадання довідки про здобувача освіти, сформованої в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою додатка 9 до Порядку №560. Тобто відповідач при повторному розгляді заяви позивача обмежився дослівним відтворенням мотивів попередньої відмови, які вже були предметом судової оцінки і визнані такими, що не ґрунтуються на законі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 №752 регулювання Єдиної державної електронної бази з питань освіти поширюється виключно на заклади освіти України. Відтак, іноземні заклади вищої освіти не є суб`єктами цієї бази та об`єктивно позбавлені технічної й юридичної можливості формувати довідку про здобувача освіти за формою додатка 9 до Порядку №560.
Як наслідок, суд вважає, що покладення на позивача обов`язку надати документ, який він об`єктивно не може отримати з причин, що не залежать від нього, фактично позбавляє його гарантованого Законом №3543-ХІІ права на відстрочку.
Натомість абз.1 п.60 Порядку №560 прямо передбачає, що комісія за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Отже, у разі об`єктивної неможливості подання заявником окремого документа комісія зобов`язана здійснити самостійну перевірку наявних підстав за допомогою інших доступних джерел інформації.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що при повторному розгляді заяви позивача від 09.04.2025 Комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 зверталася із запитами до відповідних органів державної влади або використовувала інформацію з публічних електронних реєстрів. Тобто відповідач при повторному розгляді заяви позивача не виконав вказівок суду, наданих у рішенні від 28.10.2025 у справі №380/12866/25.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 04.12.2025 №42, не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, зокрема прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та без дотримання принципу обов`язковості судового рішення. А тому таке рішення слід визнати протиправним та скасувати.
Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права - зобов`язанню відповідача надати відстрочку, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Згідно з ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18 сформулював правову позицію, відповідно до якої дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом. Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Аналіз повноважень Комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо надання відстрочки на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ дає підстави для висновку, що такі повноваження не є дискреційними. Закон імперативно визначає вичерпний перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Комісія перевіряє лише наявність формальних підстав – статус здобувача освіти, форма навчання, послідовність здобуття рівнів освіти. За наявності цих підстав комісія не наділена правом обирати між наданням та відмовою у наданні відстрочки – вона зобов`язана оформити відстрочку відповідно до закону.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, а також у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, сформулювала правову позицію, згідно з якою застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, забезпечуючи таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії, тобто відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає змісту та суті порушеного права позивача і забезпечує ефективний захист його прав та інтересів від порушень з боку відповідача.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов`язку доказування правомірності оскаржуваного рішення; відзив на позов не подав; доказів, які б спростовували доводи позивача, суду не надав.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору у розмірі 1064,96 грн, наявні підстави для його стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то питання щодо їх стягнення вирішуватиметься судом протягом п`яти днів після ухвалення цього судового рішення за умови подання відповідних доказів. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява, у відповідності до ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягатиме залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 04.12.2025 №42, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) надати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, у сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.