справа № 497/2781/24
провадження № 2/492/29/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
04 травня 2026 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді – Варгаракі С.М.,
при секретарі судового засідання – Богдан А.І., 
представника позивача адвоката Михайлова О.А.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представниці Виконавчого комітету Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, як органу опіки та піклування Дебеляк Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, як органу опіки та піклування, виконавчого комітету, Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -
встановив:
Описова частина
Стислий виклад позиції позивача
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивує тим, що малолітня ОСОБА_3 , яка є племінницею ОСОБА_1 була тимчасово влаштована на повне утримання позивачки. Батько дитини ОСОБА_4 помер. Мати дитини ОСОБА_2 ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, власного житла не має, характеризується негативно, з дитиною не спілкується, не цікавиться успіхами дитини, не виявляє інтерес до життя дівчинки, не створює умов для навчання, фізичного, духовного та морального розвитку, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позивачка просила позбавити її батьківських прав.
Процесуальні дії у справі
Цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. 
Згідно ухвали Болградського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року, вищевказану цивільну справу передано за підсудністю до Арцизького районного суду Одеської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Варгаракі С.М.
Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 06 січня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 10 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позиції учасників справи та сповіщення сторін
У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити.
Відповідачка про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, проте вони повернулися до суду без вручення адресатам з довідкою АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній», тому відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України відповідачка вважається повідомленою належним чином. Відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Інших заяв і клопотань від відповідачки на адресу суду не надходило.
Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, як органу опіки та піклування у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.
Представник Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден.
Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно з яким у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.
Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідачки за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення викликів відповідачці до суду за місцем її реєстрації призводять лише до затягування розгляду справи.
Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідачка не скористалася, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк була повідомлена в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св33), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17), якщо адресат відсутній за вказаною у повістці адресою, то вона вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.
Враховуючи позицію Верховного Суду, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи та справу можливо розглянути за її відсутності.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленої відповідачки у судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Мотивувальна частина
Позиція суду
Розглянувши позовну заяву, заслухавши представника позивачки, позивачку, думку представниці третьої особи, особисту думку дитини, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані суду письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням матері від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 вересня 2018 року ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком зазначений ОСОБА_4 , матір`ю – ОСОБА_2 , відповідачка у справі (т. 1 а.с. 9, 105). 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26 травня 2024 року ОСОБА_4 , який доводився батьком ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 11).
З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 доводиться рідною тіткою малолітньої ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 115, 116).
Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_4 , останній передав дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання своєї сестри ОСОБА_1 , позивачки у справі, у зв`язку з оформленням документів для служби у Збройних Силах України (т. 1 а.с. 12). Мати ОСОБА_2 передала свою доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання ОСОБА_5 , що підтверджується її письмовою заявою (т. 1 а.с. 13). Крім того, ОСОБА_2 написала розписку від 16 жовтня 2024 року про надання згоди на постійне виховання своєї доньки ОСОБА_3 сестрі батька своєї дитини ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 47). 
Відповідно до характеристики ОСОБА_2 , відповідачка у справі, проживала багато років за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_3 , потім почали зловживати алкоголем та не в повному обсязі виконували батьківські обов`язки, дитина ходила голодна та не відвідувала дитячий садок (т. 1 а.с. 14). Згідно з листом Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області № 9705 від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_2 притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків по догляду за своєю малолітньою дитиною, а саме, 01 липня 2022 року за частиною 2 статті 184 КУпАП, 18 лютого 2024 року за частиною 1 статті 184 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно малолітніх дітей до адміністративної відповідальності не притягалася (т. 1 а.с. 15).
Наказом Служби у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району № 18 від 20 серпня 2024 року було тимчасово влаштовано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка залишилася без батьківського піклування в сім`ю рідної тітки ОСОБА_1 , визначено тимчасове місце проживання ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 16).
Згідно з листом Садовського старостинського округу № 06-05/36 від 15 жовтня 2024 року ОСОБА_2 постійного місця проживання не має, її донька ОСОБА_3 знаходиться у рідної тітки ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 44). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16 жовтня 2024 року дитина ОСОБА_3 з лютого 2024 року проживає зі своєю тіткою, оскільки батьки не мають фінансової можливості надати належні умови проживання (т. 1 а.с. 45). Відповідно до протоколу бесіди від 16 жовтня 2024 року про складні життєві обставини вирішено повідомити Службу у справах дітей Арцизької міської ради та Шабівської сільської ради (а.с. 46). 
Як вбачається з листа Служби у справах дітей Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області № 02-10/2057 від 21 жовтня 2024 року перевіркою встановлено, що малолітня ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 не проживає з лютого 2024 року, донька проживає з рідною тіткою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 48).
ОСОБА_3 , 15 вересня 2018 року навчається у 1 класі Опорного закладу «Шабівський ліцей» Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, виховується у сім`ї ОСОБА_1 , зарекомендувала себе як вихована і старанна учениця, ОСОБА_1 постійно цікавиться навчанням і вихованням дитини (т. 1 а.с. 49). Згідно з характеристикою ОСОБА_3 навчається у Опорному закладі «Шабівський ліцей» Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, характеризується позитивно, вихованням дитини займається ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 108).
Відповідно до довідки № 352 ОСОБА_1 здійснює догляд за дитиною ОСОБА_3 , дитина на прийом до лікаря приходить з позивачкою, мати з донькою до лікаря не з`являлася, станом дитини не цікавилася (т. 1 а.с. 106, 107). Як вбачається з витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України серії ФОВА-004603204, ОСОБА_1 , позивачка у справі, станом на 06 вересня 2025 року є особою стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої та непогашеної судимості, про розшук відсутні (т. 1 а.с. 110). ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, здорова, на наркологічному та психіатричному обліку КНП «Арцизька центральна опорна лікарня» не перебуває, працює та має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. а.с. 111, 112, 113, 114, 117, 118).
У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_7 , яка дала суду показання про те, що вона працює старостою Садовського старостинського округу, проживає в с. Садове з 1998 року, з того часу вона знає ОСОБА_8 – батька ОСОБА_3 , ОСОБА_9 переїхала в село пізніше. Спочатку все було добре, але згодом ОСОБА_9 почала вживати алкогольні напої, за дитиною не доглядала, в садок не водила. Свідок сама інколи водила дитину в садочок та забирала її з садочку. Батько дитини на підставі заяви, яку вона посвідчувала передав дитину своїй сестрі ОСОБА_1 . Свідок повідомляла ОСОБА_2 про необхідність здійснення догляду за дитиною, однак ОСОБА_2 продовжила вживати алкогольні напої та не доглядає за дитиною. Наразі дитина проживає з тіткою, мати проживає зі своїм співмешканцем.
З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідком, в зв`язку з тим, що даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. 
Судом достовірно встановлено, а також підтверджено письмовими доказами, що відповідачка не проявляє до своєї доньки щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, абсолютно не цікавиться ні здоров`ям, ні подальшою долею дитини, внаслідок чого суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, як органу опіки та піклування від 07 квітня 2025 року виконавчий комітет Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відповідачку у справі, відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 58-60), що підтверджується також рішенням виконавчого комітету Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області № 30-VІІІ від 07 квітня 2025 року (т. а.с. 57).
Крім того, відповідно до рішення Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району № 01-07/495 від 27 лютого 2026 року комісія з питань захисту прав дитини вирішила вважати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відповідачки у справі, відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 2-4).
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до частин 2, 3 статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислуханою при вирішенні спору про позбавлення її матері батьківських прав; суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
У судовому засіданні була допитана малолітня ОСОБА_3 , яка повідомила, що мати ОСОБА_2 вона давно не бачила, з нею не спілкувалася, але просила не позбавляти мати батьківських прав.
Згідно зі статтею 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року (дачі - Європейська конвенція), дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що її стосується, наділяється правами, використання яких вона може вимагати: а) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати Консультацію та мати можливість висловлювати свою думку; с) бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цієї думки та про можливі наслідки будь-якого рішення.
Статтею 6 «Порядок прийняття рішення» Європейської конвенції визначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думку, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, і приділяє належну увагу думці, висловленою дитиною.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21).
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина 4 статті 15 СК України).
Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).
Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України).
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Відповідно до частин 2, 3 статті 150 СК України, матір зобов`язана піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
Суд, оцінюючи обставини справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Судом встановлено, що в свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю вказана ОСОБА_2 , відповідачка у справі, батьком – ОСОБА_4 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьки малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі власноруч написаних заяв передали дитину ОСОБА_3 на виховання ОСОБА_1 , позивачки у справі.
Мати ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, не займається її лікуванням, не цікавиться її успіхами у навчанні, за час перебування дитини у ОСОБА_1 жодного разу її не відвідувала.
На підставі викладеного, беручи до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 , свідомо не виконує свої батьківські обов`язки з виховання дитини та її утримання, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, дитина не отримує від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідачки брати участь у вихованні та розвитку дитини, відповідачкою суду не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що на підставі належним чином оцінених доказів, судом установлені обставини ухилення відповідачки ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, оскільки відповідачка не виявляє батьківського піклування та батьківської турботи до дитини, станом здоров`я дитини не цікавиться, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для проживання дитини не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання дитини, а тому наявні виключні обставини для застосування крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки - позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Разом із тим, суд звертає увагу відповідачки ОСОБА_2 на те, що відповідно до положень частини 1 статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Розподіл судових витрат
У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивачки, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору, понесеного позивачкою при звернені з цим позовом до суду.
На підставі статей 7, 15, 18, 150, 164, 166, 169, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, керуючись статями 7, 8, 12, 13, 19, 48, 76-83, 92, 95, 128, 141, 223, 247, 258-259, 263, 280-283, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю. 
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 ) відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідачка, якій повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їй повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в апеляційному порядку.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Арцизького районного суду
Одеської області         Варгаракі С.М.