Справа № 420/6576/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,
встановив:
Позивач звернувся з позовною заявою до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не знятті арешту з усього майна ОСОБА_1 у закінченому виконавчому провадженні ВП №39732214, виконавчий лист №1519/21443/2012 від 05.09.2013 року (реєстраційний номер обтяження 2474024);
- зобов`язати Хаджибейського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер обтяження №2474024, зареєстровано 12.09.2013 17:30:28 державним реєстратором: Зіброва Валентина Володимирівна, Одеське міське управління юстиції, Одеської області, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 39732214, виданий 12.09.2013, підстава для внесення запису рішення прав та їх обтяжень, індексний номер 5831480 від 12.09.2013, 17:30:44 ОСОБА_2 , Одеське міське управління юстиції, вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , опис предмет обтяження все нерухоме майно, відомості про суб`єктів обтяження: Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправну бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з нерухомого майна, оскільки наявність актуальних записів про обтяження за відсутності відкритих виконавчих проваджень порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідач подав відзив, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вказав, що підставою повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні №44373622 є п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», при якому не передбачено застосування положень ч.1,2 ст. 40 зазначеного Закону, оскільки таке повернення не свідчить про припинення або можливе припинення визначеного виконавчим документом зобов`язання боржника перед стягувачем. Крім того, відповідач вважає, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а Відділ – не є належним відповідачем у даній справі.
У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами викладеними у відзиві та просив задовольнити позовні вимоги.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Судом встановлено наступне.
У Хаджибейському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 12.09.2013 року перебувало виконавче провадження ВП №39732214 з примусового виконання листа від 05.09.2013 року №1519/21443/2012.
В межах виконавчого провадження №39732214, державнимвиконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову від 20.09.2013 року про стягнення виконавчого збору у сумі 75079,82 грн.
30.12.2015 року державним виконавцем Хаджибейським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 47 Закону №606-XIV.
26.09.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Гамбалем О.Є. (не діє) відкрито виконавче провадження ВП №57303111, виконавчий лист №1519/21443/2012 виданий 20.06.2017 року Малиновським районним судом міста Одеси у справі №1519/21443/2012 про стягнення заборгованості позивача на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк».
Постановою від 29.05.2020 року виконавче провадження №57303111 було закінчено, відповідно до п.1 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта, фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , наявна інформація про арешт його нерухомого майна, зокрема на підставі:
- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження ВП №31325461, виданий 17.02.2012 року, Другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, д/в Демченко О.В (реєстраційний номер обтяження 12187051). 
- постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер виконавче провадження ВП №39732214 виданий 12.09.2013 року, видавник: заступник начальника 2 Малиновського ВДВС ОМУЮ (реєстраційний номер обтяження 2474024).
Позивач звернувся до відповідача з клопотанням про зняття арештів, які накладені на його майно у вищезазначених закінчених виконавчих провадження та скасовування інших вжитих виконавцем заходи щодо позивача.
У задоволенні зазначеного клопотання відповідачем відмовлено оскільки на думку відповідача арешт за постановою від 12.03.2013 у межах ВП №39732214 не підлягає припиненню, так як відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 в редакції що 2016 року відсутні підстави для його зняття.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Частиною 1 статті 13 цього Закону України № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 48 Закону № 1404-VIII встановлено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.
Так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (частина перша).
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Порядок зняття арешту з майна визначений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Суд зазначає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.
Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII, свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.
З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).
Водночас частиною п п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.
Наслідки завершення виконавчого провадження визначені у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.
У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII, з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.
Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону № 1404-VIII).
Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).
Така ж правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11.
Як встановлено судом, 20.09.2013 року державним виконавцем в межах ВП №39732214 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 75079,82 грн.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів сплати виконавчого збору або скасування постанови про стягнення виконавчого збору, а відтак позивачем не підтверджено підстав для зняття арешту з майна.
Посилання позивача на повернення виконавчого документа, як на факт відсутності дій і завершення виконавчого провадження не обґрунтовані, оскільки суд встановив, що нараховані витрати виконавчого провадження позивачем не сплачені.
Відповідно, виконавчий документ не виконаний, а арешт виконує функцію свого призначення - стимулювати боржника виконати зобов`язання та забезпечити примусове виконання.
Крім того, суд відхиляє, посилання на відсутність підстав для стягнення виконавчого збору, оскільки в межах цієї справи позивачем не заявлено вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору, а відтак виходячи із меж заявлених позовних вимог судом не встановлена протиправна бездіяльність щодо не зняття арешту.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог.
Зважаючи на результат вирішеного спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов