П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39576/25	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
Дата і місце ухвалення: від 30 січня 2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі №420/39576/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у липні 2016 року, березні 2017 року та лютому 2018 року відповідно, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, нарахованої та виплаченої у липні 2016 року, березні 2017 року та лютому 2018 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у липні 2016 року, березні 2017 року та лютому 2018 року без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення, нарахованої та виплаченої у липні 2016 року, березні 2017 року та лютому 2018 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2018 роки.
Апелянт вказує, що відповідно до пункту 1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, до складу місячного грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, тоді як порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди визначений окремою Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 лютого 2016 року №73.
На думку скаржника, пунктом 8 зазначеної Інструкції прямо передбачено, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Посилаючись на наведені нормативні положення, апелянт стверджує, що грошова допомога на оздоровлення є одноразовою виплатою, а тому щомісячна додаткова грошова винагорода не повинна враховуватись під час визначення її розміру.
У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не врахував положення Інструкції №73 та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у період з грудня 2015 року по липень 2024 року включно.
Під час проходження військової служби позивачу у липні 2016 року, березні 2017 року та лютому 2018 року була нарахована та виплачена грошова допомога на оздоровлення.
Вважаючи, що при визначенні розміру зазначеної допомоги відповідачем безпідставно не було враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, у спірний період мала постійний характер, щомісячно нараховувалася та виплачувалася позивачу, а тому належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які підлягають врахуванню при визначенні розміру допомоги на оздоровлення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Правові та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII.
За змістом частин другої та третьої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, а також щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення законодавцем віднесено надбавки, доплати, підвищення та винагороди, які мають постійний характер.
На час виникнення спірних правовідносин структура та умови грошового забезпечення військовослужбовців визначалися постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Пунктом 1 Постанови №1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови №1294 військовослужбовцям виплачується допомога на оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Отже, базою для визначення розміру допомоги на оздоровлення є місячне грошове забезпечення військовослужбовця.
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що під час нарахування допомоги на оздоровлення у липні 2016 року, березні 2017 року та лютому 2018 року відповідач не врахував щомісячну додаткову грошову винагороду, встановлену Постановою №889, хоча така винагорода фактично виплачувалася позивачу на постійній щомісячній основі.
Таким чином, спірним у даній справі є питання щодо правової природи щомісячної додаткової грошової винагороди та необхідності її врахування під час визначення розміру допомоги на оздоровлення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17 дійшла висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 року у справі №520/8887/2020, в якій зазначено, що при визначенні складу грошового забезпечення застосуванню підлягають положення Закону №2011-XII та Постанови №889, а щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою №889, за своєю правовою природою належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовця.
Наведені висновки Верховного Суду стосуються саме визначення правової природи щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою №889, а тому є релевантними для вирішення даного спору.
Посилання апелянта на пункт 8 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 лютого 2016 року №73, колегія суддів відхиляє, оскільки структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена Законом №2011-XII та Постановою №1294, положення відомчої Інструкції №73 не можуть змінювати правову природу відповідної виплати чи виключати її зі складу грошового забезпечення, визначеного актами вищої юридичної сили.
Отже, положення пункту 8 Інструкції №73 не змінюють правової природи щомісячної додаткової грошової винагороди як складової грошового забезпечення військовослужбовця.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.
Спірні правовідносини стосуються виплати складових грошового забезпечення військовослужбовця за період 2016-2018 років.
Верховний Суд у постановах від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22 та від 28 вересня 2023 року у справі №140/2168/23 дійшов висновку, що до вимог про стягнення належних сум грошового забезпечення за період до 19 липня 2022 року підлягає застосуванню редакція статті 233 КЗпП України, яка не обмежувала право особи на звернення до суду будь-яким строком.
Отже, підстави для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду у даній справі відсутні.
Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування щодо застосування до спірних правовідносин іншого правового регулювання строків звернення до суду та не спростовують наведених висновків Верховного Суду.
З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою №889, у спірний період була складовою грошового забезпечення позивача та підлягала врахуванню при визначенні розміру допомоги на оздоровлення.
Оскільки відповідачем при обчисленні допомоги на оздоровлення за липень 2016 року, березень 2017 року та лютий 2018 року зазначену складову грошового забезпечення враховано не було, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такі дії протиправними та правильно зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату належних сум з урахуванням раніше проведених виплат.
Доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі №420/39576/25 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук