Провадження № 2/748/587/26	

Єдиний унікальний № 748/81/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Костюкової Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Зеленської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - Поляков Олексій Володимирович, діючи на підставі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 08 січня 2026 року, в системі «Електронний суд», звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача,  ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором №7686648 від 15.03.2024 у загальному розмірі 41568 грн; та судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну допомогу у розмірі 7000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №7686648, на суму 12000 грн. На виконання умов кредитного договору, 15.03.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю «Пейтек» на платіжну картку НОМЕР_2 відповідача, та в подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 12000 грн. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням від Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» з відміткою та листом №12102/24-Е від 27.11.2024 з відміткою ТОВ «Авентус Україна». 23.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №23.10/24-Ф, на підставі якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №7686648 від 15.03.2024. В подальшому, 16 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №16/05/25-Е, згідно з умовами якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором №7686648 від 15.03.2024. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 47568 грн, яка складається із: 12000 грн - заборгованості по тілу кредиту, 29568 грн - заборгованості по відсотках, 6000 грн - заборгованість по штрафам, чим порушуються права та інтереси позивача та що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. 
Ухвала про відкриття провадження отримана сторонами по справі. (а.с.101, 102, 111)
Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач, ОСОБА_1 , у визначений в ухвалі суду строк, відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, повістка - повідомлення з ухвалою про відкриття провадження у справі, вручена відповідачу засобом поштового зв`язку 24.01.2026. (а.с.111)
Суд з урахуванням того, що відповідач був повідомленим належним чином, відзиву на позов не надав, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів, та постановляє, у відповідності до вимог ст.281 ЦПК України, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №7686648 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Сума кредиту становить 10000 грн; строк 345 днів; стандартна процентна ставка становить 2,2% в день; знижена 1,65 % в день; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає, за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 85900 грн; кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «С8077». (а.с.9-17)
Крім того, відповідачем, ОСОБА_1 , 15.03.2024 08:32:53 підписано з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора «С8077» Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком 1 до Договору про надання споживчого кредиту №7686648 від 15.03.2024 р. (а.с.17 - зворотна сторона - 18)
21.03.2024 між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» було укладено додаткову угоду до договору №7686648 про надання споживчого кредиту від 15.03.2024, відповідно до якої кредитор зобов`язався надати відповідачу додатково в кредит 2000 грн. та загальна сума кредиту становить 12000 грн. Додатково угода була підписана відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «С6267». (а.с.18 - зворотна сторона -19)
Крім того, відповідачем, ОСОБА_1 , 21.03.2024 13:16:20 підписано з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора «С6267» Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком 1 від 21.03.2024 до Договору про надання споживчого кредиту №7686648 від 15.03.2024 р. (а.с.20-21)
Також, відповідачем, ОСОБА_1 , 15.03.2024 08:32:43 підписано з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора BF0802 Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію, яка надається споживачу до укладання договору. (а.с.65-67)
Матеріали справи містять Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», затверджені наказом директора ТОВ «Авентус Україна» №205-ОД від 10.02.2022 року, з умовами яких ознайомився відповідач та в редакції яка діяла на час укладення договору 15.03.2024. (а.с.22-31)

Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору та додаткової угоди до нього, а саме надало відповідачу кредит шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 , в загальній сумі 12000 грн. (а.с.32-33, 34-35, 41) 
Згідно з витребуваною за клопотанням позивача інформацією в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 емітована платіжна картка НОМЕР_2 , на яку 15.03.2024 року зараховані кошти в сумі 10000 грн., та 21.03.2024 зараховані кошти в сумі 2000 грн. Номер телефону, НОМЕР_3 , який вказаний в кредитному договорі є фінансовим номером телефону за вказаною платіжною картою та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с.105-109)

Відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів, проте свої зобов`язання перед кредитором не виконав.
Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості), складеної ТОВ «Авентус Україна», заборгованість за кредитним договором становить 47568 грн, з яких: 12000 грн тіло кредиту, 29568 грн проценти, 6000 грн штраф. Нарахування процентів здійснювалося по 06.07.2024 року включно. (а.с.68-72)
Також згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором №7686648 від 15.03.2024, сума заборгованості ОСОБА_1 , станом на 01.11.2025 р. складає 47568 грн, та складається із суми кредиту - 12000 грн, простроченої заборгованості за відсотками 29568 грн, штрафні санкції 6000 грн. (а.с.73)

23 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір факторингу №23.10/24-Ф, за умовами якого первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників. Відповідно до п.1.2. договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. (а.с.43-50)
Згідно акту приймання-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024 р. клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників у кількості 6400. (а.с.53)
Із платіжної інструкції №166 від 30.10.2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перерахувало кошти ТОВ «Авентус Україна» за відступлення прав вимоги згідно реєстру прав вимоги №1 від 23.10.2024 та договору факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024. (а.с.54)
Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024 р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача, ОСОБА_1 в сумі 47568 грн. за договором №7686648 від 15.03.2024 р., яка складається з тіла кредиту 12000 грн., суми заборгованості за відсотками 29568 грн., штрафи 6000 грн. (а.с.51-52)

16 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №16/05/25-Е, за умовами якого первісний кредитор ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги до боржників. Відповідно до п.1.2. договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. (а.с.55-59)
Згідно акту приймання-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №16/05/25-Е від 15.05.2025 р. клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників у кількості 7349. (а.с.62)
Із платіжних інструкцій №460 від 27.11.2025 року, №459 від 27.11.2025 та №465 від 28.11.2025 року вбачається, що ТОВ «ФК «Ейс» тричі перерахувало кошти ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №16/05/25-Е від 16.05.2025 року. (а.с.63, 64)
Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №16/05/25-Е від 16.05.2025 р. позивач ТОВ «ФК «Ейс» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 47568 грн. за договором №7686648 від 15.03.2024 р., яка складається з тіла кредиту 12000 грн., суми заборгованості за відсотками 29568 грн., штрафу 6000 грн. (а.с.60-61)
Отже, ТОВ «ФК «Ейс» придбало право вимоги за вищезазначеним кредитним договором до відповідача.
Розмір заборгованості відповідачем не спростовано.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
За положеннями ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, реальна річна процентна ставка у відповідності до розміру застосованих відсотків.
Також встановлено, що кредитний договір №7686648 від 15.03.2024 та додаткову угода від 21.03.2024 до Кредитного договір №7686648 від 15.03.2024, між сторонами укладені у формі електронного документу, які підписані відповідачем електронним підписом.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 зазначеного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Частиною 1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Встановлено, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами у повному обсязі не сплатив, заборгованість погашена не була.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч.1 ст.1084 ЦК України).
Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч.3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.
Зокрема, у п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За п.11 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.
У ч.1 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.
Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунок первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі №6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.78-82) підтверджує, що ТОВ «ФК «Ейс» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України.

Таким чином, на підставі договорів факторингу №23.10/24-Ф та №16/05/25-Е позивач набув право вимоги до відповідача за договором №7686648 від 15.03.2024 року.
Однак, всупереч умовам договору про надання споживчого кредиту №7686648 від 15.03.2024 р., відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Ейс», ні на рахунки попереднього кредитора.

Як було зазначено, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права видно, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Встановлено, що заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах строку кредитування, визначеного договором.

Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору та порушення ним взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги за цим кредитним договором.

Отже, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином не виконав, допустив заборгованість, наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку.
Розрахунок заборгованості первісного кредитора підтверджує наявність та розмір заборгованості за тілом кредиту, відповідачем наявність такої заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано, тому ці вимоги підлягають задоволенню.

Заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах визначеного договором граничного строку кредитування. Проте з розміром нарахованих процентів суд не може погодитися з огляду на таке.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Кредитний договір укладено 15 березня 2024 року, після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.

Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (по 22 квітня 2024 року включно) розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року включно) 1,5%, з 21 серпня 2024 року 1%.

Згідно з розрахунком з 15 березня 2024 року по 06 липня 2024 року проценти нараховувалися за ставкою 2,2% в день.
Нарахування процентів у такому розмірі з 20 лютого 2024 року до 22 квітня 2024 року включно не суперечить нормам законодавства. За цей період сума нарахованих процентів, згідно наданого розрахунку, становить 10032 грн.
Проте нарахування процентів з 23 квітня 2024 року по 06 липня 2024 року за ставкою 2,2% в день не відповідає вимогам п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Тому суд розраховує заборгованість за укладеним договором, виходячи із законодавчо встановлених обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки.
Загальний розмір процентів, що мав нараховуватися у період з 23 квітня 2024 року по 06 липня 2024 року (78 днів) становить 14040 грн (12000 х 1,5% х 78).
Таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами становить 24072 грн (10032 + 14040).

Щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 6000 грн, суд уважає за необхідне зазначити наступне.
У Постанові КЦС ВС від 21.01.2025 №751/3052/23 вказав, щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №320/8618/15-ц (провадження №61-4393сво18)).
Так, згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи воєнного стану в Україні не скасовано та не припинено.
Враховуючи, що штраф, який передбачений кредитним договором, нарахований у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, він підлягає списанню кредитодавцем, а тому підстави для його стягнення відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 36072 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12000 грн, проценти 24072 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Крім того, відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №32269 від 08.01.2026 року (а.с.1). Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» підлягають частковому задоволенню, тобто на 86,78% (36072 грн / 41568 грн - заявлена позивачем сума до стягнення), то понесені судові витрати за подання позовної заяви, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2310,43 грн.

Крім того, згідно із ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому сам факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи (постанова ВС від 28.09.2021 року у справі №160/12268/19).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн, суду подано договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а.с.74-75), додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги - протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 р. (а.с.75 - зворотна сторона), додаткову угоду №25771219704 від 11.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року (а.с.76), акт прийому-передачі наданих послуг від 01.11.2025 (а.с.77), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №707310 Соломко О.В. (а.с.39), копію ордеру на надання правничої допомоги серії АІ №2004325 від 20.08.2025 (а.с.38 - зворотна сторона), довіреність (а.с.84).
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17), від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №456/456/20 (провадження №61-2042св22), від 01 листопада 2022 року у справі №757/24445/21-ц (провадження №61-9163св22), від 17 листопада 2022 року у справі №687/35/21 (провадження №61-19990ск21).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. 
Так, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку зі стягненням заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим, адвокатом в інтересах позивача було здійснено підготовку та складено позовну заяву.
Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, з огляду на ціну позову, тому, підготовка документів для звернення до суду у рамках зазначеної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи. Крім того, суд враховує те, що справа про стягнення кредитної заборгованості є справою, у якій судова практика є сталою і передбачуваною, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15.
Відтак, з огляду на викладене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, складність та категорію справи, розгляд якої здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, суд дійшов висновку, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 4000,00 гривень, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.207, 512, 514, 525, 526, 530, 638, 639, 610, 611, 1048-1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст.ст.10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 274, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №7686648 від 15.03.2024 у розмірі 36072 (тридцять шість тисяч сімдесят дві) грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12000 грн, проценти 24072 грн. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2310,43 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Письмову заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Чернігівського районного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо повне рішення не було вручено в день його проголошення позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд.6, каб.13.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.В. Костюкова