КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року м. Київ справа №320/826/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 320/826/19 за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 31.12.2018 № UA125010/2018/000249/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.01.2019 № UA125010/2019/00001.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_2 ) відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2024 №411/0/15-24 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2024 адміністративна справа №320/826/19 розподілена судді Колесніковій І.С.
Ухвалою суду від 16.08.2024 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю оскаржуваних рішень з огляду на відсутність у відповідача обґрунтованого сумніву щодо правомірності визначення позивачем митної вартості задекларованого до ввезення на митну територію України товару.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує на обґрунтованості прийнятих ним рішень з огляду на їх відповідність вимогам чинного законодавства та дотримання визначеного законом їх прийняття. 
Така позиція відповідача була заперечена позивачем у наданій суду відповіді на відзив відповідача.
Відповідачем надано суду заперечення на відповідь на відзив позивача.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2018 позивачем було подано до Київської митниці ДФС митну декларацію № UA125010/2018/01164 на товар «Легковий автомобіль пошкоджений внаслідок ДТП, марки VOLVO, модель - ХС90; бувшого у використанні; номер кузова - VIN- НОМЕР_1 ; об`єм двигуна - 2400 см3; номер двигуна - невизначений; тип двигуна - дизельний; кількість місць - 5, в тому числі місце водія; призначення використання - легковий; категорія – М1; тип кузова - універсал; колісна формула - 4X4; календарний рік виготовлення - 2011; модельний рік виготовлення – 2012; пошкодження, несправності та комплектація згідно акту митного огляду: пошкоджено лако-фарбове покриття, капот, передній бампер, решітка, радіатор, підсилювач бампера, праве переднє крило, правий передній ланжерон, відсутні передні фари, спрацьовані подушки безпеки, забруднено та потерто оббивку салону та сидінь.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості за МД № UA125010/2018/011614 встановлено, що вони не містили об`єктивних, достовірних відомостей для підтвердження числового значення заявленої митної вартості, зокрема:
1) надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей щодо технічного стану товарів, декларантом не надано жодних документів, що підтверджують заявлені в МД від 06.12.2018 № UA125010/2018/011614 пошкодження оцінюваного ТЗ на момент перетину кордону.
2) декларантом до митного оформлення не надано банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за оцінюваний товар та транспортних витрат, тобто відсутні відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
31.12.2018 Київською митницею ДФС винесено рішення про коригування митної вартості товару № UA125010/2018/000249/2. Цим рішенням митна вартість транспортного засобу, який декларується, відкоригована із заявленої 4400 євро до 10 000 євро.
Крім того, відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.01.2019 № UA125010/2019/00001.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі також - МК України) митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Керуючись ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України. Про це ж вказано у ч. 1 ст. 52 МК України.
При цьому, відповідно до ч.2 ст. 52 МК України,декларант або уповноважена ним зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точність будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Відповідно до ст. VII п.2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі, оцінка сортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.
Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 194 року, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.
Як було встановлено вище, під час проведення контролю правильності визначення митної вартості вищезазначеного товару встановлено, що документи які були подані до митного оформлення та сі зазначені у частині 2 статті 53 Кодексу, містять розбіжності.
Відповідно до ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів. Згідно з ч.2 ст.368 Митного кодексу України при визначенні вартості товарів, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетину митного кордону України. Відповідно до ст.52 Митного кодексу України декларант зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Отже, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей до ціни, що була фактично сплачена. Тому, відповідно до статті 58 МК України з поданих документів неможливо підвередити заявлений метод визначення митної вартості товарів.
Вищевказане стало підставою для витребування від декларанта додаткових документів відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 53 МК України. З метою підтвердження числових складових митної пості від декларанта було витребувано відповідно до вимогам ч. 2 та 3 ст.53, ст. 54, 57 МК України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у повідомленні, а саме:
- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг пов`язаних з виконанням ставки імпортованого автомобіля;
- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (містять реквізити .обхідні для ідентифікації ввезеного товару);
- банківські платіжні документи( калькуляція витрат, чеки або інша бухгалтерська документація);
- страхові документи, та документи, що містять відомості про вартість страхування.
- висновки про вартісні та якісні характеристики товару, підготовлені експертними організаціями.
Крім того, декларанта повідомлено, що він має право додатково надати за своїм бажанням інші документи для підтвердження заявленої митної вартості.
Однак у строк, встановлений ч.3 ст. 53, п.2 ч.2 ст. 255 МК України, декларантом не надано додаткові документи. 
Отже, подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числове значення заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до ст. 64 МК України. 
У зв`язку із вищевикладеним, посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст. 57 МК України. Жодних вимог у порядку ч.6 ст. 55 МК України від позивача, як декларанта, до відповідача не надходило.
За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст.ст. 59, 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій, такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2 в та 2 г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. 
При цьому, за умовами ст.ст. 62, 63 МК України, така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. 
Під час проведення з декларантом консультацій, такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. 
Натомість, у митного органу була наявна інформація щодо вартості в країні експорту саме оцінюваного автомобіля, що відповідає ч.2 ст.64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2 ґ - резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано.
Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: вартість офіційного довідника ринку Європи каталогу SCHWACKE 9800,00 Євро та вартість доставки - 200 Євро.
Вартість транспортних засобів є розрахунковою величиною і при її визначенні враховується вплив цілої низки факторів, зокрема характеристики конкретного товару (марка, модель, комплектація рік випуску, модельний рік), виробник, умови поставки та оплати цього т вару, інші складові, що впливають на вартість ТЗ та відповідно на розмір митних платежів.
Згідно глави 50 МК України, митницею, направлено запит від 10.12.2018 №9642/2/10-70-19-43 до Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України з метою перевірки задекларованої митної вартості товару. У своєму висновку, листом від 27.12.2018 №8886/7/94-94-01-02 Департамент податкових та митних експертиз ДФС України відмовив у проведенні дослідження КТЗ, посилаючись, що інформація щодо вартості даного транспортного засобу міститься у каталогах програмного продукту SchwackeNet.
Методикою товарознавчої експертизи від 24.11.2003 № 142/5/2092 встановлено, що вартість КТЗ та їх складових частин, що ввозяться на митну територію України, визначається середніми цінами їх продажу в країні придбання або в провідних країнах-експортерах (п. 7.53 Методики). 
Згідно з Методикою провідними країнами-експортерами КТЗ є Німеччина - для КТЗ європейських та японських виробників. 
При цьому у Додатку 8 до Методики вказано перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням. Серед рекомендованих джерел вказаний довідник «SuperSCHWACKE». 
Як зазначено відповідачем, найбільш повні відомості з урахуванням VIN-коду кожного конкретного ТЗ на європейському ринку містяться в програмному продукті «CHWACKENET»: за він кодом програмою формується інформація про транспортний засіб, у тому числі і про встановлене на ньому додаткове обладнання.
При цьому, суд зазначає, що Методичними рекомендаціями / щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФСУ від 11.09.2015 № 689, передбачено, що посадові особи органів доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів можуть використовувати додаткові джерела інформації, зокрема, спеціалізовані видання, інформацію, отриману з мережі Інтернет.
Виходячи з цього, відповідно до Методичних рекомендації програмний продукт SCHWACKENET може використовуватись при здійсненні контролю за правильністю визначення вартості бувших у використанні транспортних засобів.
Відтак, враховуючи, що надані позивачем документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числове значення заявленої митної вартості, суд не вбачає ознак протиправності в оскаржуваних рішеннях, а тому, відповідно, відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.